Režie:
Mélanie LaurentKamera:
Arnaud PotierHudba:
Jonathan MoraliHrají:
Marie Denarnaud, Denis Ménochet, Mélanie Laurent, Théodore Maquet-Foucher, Audrey Lamy, Morgan Perez, Nicolas Medad, Christophe Deslandes (více)Obsahy(1)
Tahle rodina je složena ze samých žen, jejichž životy se nejednou otřásly. Postupem času se jim podařilo tlumit své vášně a nalézt určitou rovnováhu. Mužům je v této rodině vyhrazen malý prostor, a proto když jedna z žen propadne lásce, ovlivní to každodenní chod rodiny. Osud všem zúčastněným přichystá ještě nejednu těžkou zkoušku... (claudel)
(více)Videa (4)
Recenze (36)
Pár negatív by sa našlo. Decko tradične nevie hrať a občas je to až bolestivo umelecké. Ibaže čo na tom záleží, keď je príbeh jednoduchý a aj tak zaujme, herci sú výborní, kamera neskutočná a celé to má neodolateľne ľudskú atmosféru, z ktorej navyše každým záberom cítiť Paríž. Niektoré scény mi dokonca trochu pripomínali Tri farby, čo môžem povedať vážne iba o pár filmoch. A ešte k tomu ide o réžijný debut mojej najobľúbenejšej herečky - až na pár detailov vo vedení hercov (zas to decko) ako debut absolútne nepôsobiaci. Práca so strihom, s hudbou, časté snímanie celkov s dôrazom na každý detail a pritom neuberajúce pozornosť tomu dôležitému, šikovné narábanie s diváckymi očakávaniami a gradáciou deja ignorujúc zabehnuté klišé, ktoré sa miestami samé ponúkali (najradšej som asi SPOILER že sa vyhli romániku medzi Lisou a Alexom Koniec SPOILERU). To všetko hovorí o práci skúseného profesionála a nie o herečkomodelkospeváčke, na poli celovečerného filmu iba začínajúcej. Perfektné. Na jej ďalšie filmy sa teším zas o niečo viac. ()
„Líbil se vám ten Carver, co jsem vám dala?“ - „Jo, moc. Opravdu. Bylo to dobrý.“ - „Ten konec, kdy umře v bitvě!“ - „Jo, ta smrt… ta bitva… všichni ti mrtví lidé…“ - „A vezmete si ho tentokrát s sebou?“ Režisérka mě svým celovečerním debutem potěšila. Líbily se mi změny pohledů, kdy se film postupně soustředí na Marine, pak Lisu, a nakonec Alexe (3 cca půlhodinové bloky). K Marine jsem si našel cestu hned (její nadšení z Šarády zapůsobilo). A bavil mě její nový vztah (zvlášť milé návštěvy věčně promoklého čtenáře). Rozesmály i Lisiny snahy najít správný sport pro syna, stejně jako Clémence a její kulometně rychlé promluvy. Dějový twist vše změní a náhle se rozvíjí něco jiného (vývoj naštěstí nepotvrdil má skeptická očekávání). Pohodová atmosféra nicméně zmizí a dostaví její melancholická příbuzná. Ta divákovi nabídne smutek, dojímání, frustraci, sdílení i pomalu skomírající naději. Osobně mi krom některých emocionálních výstupů vadil jen roztomilý synek, který mi (nepřekvapivě) lezl na nervy, jinak spokojenost, za mě slušné 4*. ()
Matka a dve dcéry. Každá má svoj život, svoje trápenia a radosti, ale spolu tvoria poeticky nádherný rodinný zväzok. Lásky k umeniu ich súžitie povyšujú o stupeň vyššie a pozitívne obohacujú životy. Do tohto kruhu je ťažké preniknúť, ale komu sa to podarí, bude odmenený. Mélanie Laurent nerozvíja žiadnu bergmanovskú rodinnú psychodrámu, necháva diváka plávať v bezpečných artových vodách a popri opísaných problémoch má čas aj pre láskavý jemný humor. Druhá polovica príbehu je však nadmieru melodramatická a ťažisko sa zjednodušene orientuje na divákove slzy. ()
Nemám takové komentáře ráda, ony o ničem totiž nesvědčí, ale u tohoto snímku prostě nevím moc co říci, ale zase si podle mě komentář zaslouží a tak píši jen: WOW, TO BYLA BOMBA!!! Ne vážně. Nádherné drama ponurého příběhu, ze kterého i přes všechny zlé věci vyleze něco dobrého. Co se týče herecké hlavní trojice, tak jsem opravdu speechless. Všichni do jednoho předvedli tak věrohodné výkony, že jsem nečekaně zase brečela (jsem hrozná cíťa co se filmů týče no...). A co teprve ten malý klučina, jakože jeho pokoj bych jako malá nechtěla, asi by mi ten tmavý přeplácaný pokojíček naháněl hrůzu (seriously dyť to byla tak kýčovitá tapeta, že mě z toho bolely oči), ale byl hrozně roztomilý a ten jeho nevinný kukuč. Z něj jednou možná vyroste nějaká ta dobrá francouzská herecká hvězda, ale těžko říct. 4,5* - k dokonalosti tomu přece jen něco chybělo. ()
V žádném případě ani náhodou. Mélanie zřejmě neudržela svůj režisérský chtíč na uzdě a do svého debutu naprala všechny nápady, které za léta nasbírala. Vytvořila tak něco, co působí jako sled videoklipů, přičemž každý je funkční sám o sobě, nikoli však dohromady. Les Adoptés je nesourodé a nefunkční něco, bohužel ale nelze poznat co, jen si asi člověk odvodí, že viděl pokus o pocitový super cool film, který sice pocitový je, ale super a cool rozhodně ne. 4/10 ()
Reklama