Režie:
Daniel LeeScénář:
Daniel LeeKamera:
Tony Tung-leung CheungHudba:
Henry LaiHrají:
Leon Lai, Anthony Wong, Hanyu Zhang, Jordan Chan, Crystal Liu, Andy On, Ma Wu, William Feng, Haifeng Ding, Kong-lung Hau, Ke Wang, Si Zhao, Cuckoo He, John Do (více)Obsahy(2)
Během pádu dynastie Čchin se země zmítaná válkou řítí do záhuby. Musí čelit nájezdům a povstání rebelských armád. Na obou frontách proti sobě pozvednou meče jako vůdci nepřátelských armád i dva nerozluční přátelé. Jeden chce spravedlnost a druhý baží po moci. Dokonce plánuje i vraždu svého druha. Zvítězí touha po dobru nebo převládne násilí? A kdo se stane vítězem na cestě za korunou? (oficiální text distributora)
(více)Recenze (19)
Téměř k dokonalosti vykreslené postavy jsou největší devizou snad již sté válečné historické události Číny. Sice jsem nepochopil Weiqi, ale strategie a taktiky velkých vůdců jsou oním dalším pilířem, o který se White Vengeance jako celek opírá. Tomu taky odpovídá délka filmu a prostor, který je této tématice věnován. Tady asi mnoho lidí narazí, stejně jako já. Soubojů mnoho není, ale i tak o sebe meče narazí snad tisíckrát, pochvala. Co se audiovizuálu týká, opět je na co se dívat, což ale není nic překvapujícího. Jak píše kolega Vavča, budu citovat "tato šachová partie za shlédnutí stojí". 60% ()
Daniel Lee tentokrát dostal zjevně více prostředků, na rozdíl od titulu Tři království: Vzkříšení draka, je však využil pro další historické drama mnohem lépe. Nejen vizuální stránka vyniká, perfektní ost od Henry Laie(měli by jste věnovat pozornost pár jeho posledním pracem, je fakt dobrý). Film je koherentnější, snaží se celkem úspěšně o postupné budování charakterů, příběh je to napínavý, jak se jeden původně slabý regionální vzbouřenec stal císařem. Bojové scény jsou využívány relativně málo, určitě nebyly plánovány jako hlavní atrakce, byť jsou na tradičně vysoké úrovni přednost má dramatická složka. Musím říct, ale se že se tady nemlátí prázdná sláma, dialogy mají vysokou úroveň, některé myšlenky také a z hlavy to hned tak nevymizí. V hlavních rolích se vám představí řada dobře známých herců. Leon Lai je v hlavní roli překvapivě dobrý, snaží se hrát svůj charakter velmi nenásilně, za každou cenu nevynikat. Byť nejvíce to tady pro sebe urval kdo jiný, než Anthony Wong Chang Sau jako minister of Wisdom, a nejvíce cool je zde Andy On jako neporažený generál Han Xin, tahle šachová partie stojí za shlédnutí. ()
Kamera je suprová, aj pár efektov sa podarilo. Ale celé to kolíše na chaotickom príbehu v chaose mien (polku filmu som ani netušil čo je názov mesta a čo meno), chaose postáv (to každý musí mať dlhé vlasy, rovnakú bradu, rovnaké oblečenie?) a nekonečnom chaose intrík a plánov. Tradične zlyháva v dialógoch a ani vo velkolepých bitkách to nebolo ono. No a niekoľkometrové výskoky a plachtenie vo vzduchu určite nepatrí do history, ale do fantasy. Čo sa týka hry vo filme, samozrejme ako ne-Čínan som jej totálne nerozumel. To, ako aj neprimerane dlhá stopáž, spôsobovalo časté sledovanie hodiniek. ()
Pointou filmu je určitě hra na lest a léčku, v které figuruje celý národ, ale vůbec jsem si tu hru neužil. Člověk se ztrácí v ději, spousta postav a že ti čínaní jsou fakt stejní, nemluvě o spoustě jmen, které se skládají jen z písmen Čchi. Na velice dobré úrovni jsou bitky jeden na jednoho, zato bitvy armád jsou sice velkolepé, ale toho střihače bych zastřelil. Když už je pohled na krajnu s velikou armádou, tak trvá asi půl vteřiny a hned střih na hlavního hrdinu. Čínské omáčky je víc než dost, ale to hold k šikmooké kinematografii patří. 61% ()
Tentokráte trochu osobněji: Pro člověka, který má problém si pamatovat jména, je "White Vengeance" naprosté peklo. Nemám nejmenší ponětí, co se ve filmu dělo, jen že neustále vzduchem lítala jména desítek postav a hrozně se tam pletichařilo. Ale proč? Oceňuji nápad natočit historický velkofilm, který se zaměří na pletichy či mocenskou taktiku, a ukáže je jako partii šachu. Jenže stejně jako v případě reálné deskové hry je potěšení i napětí ze sledování souboje dvou taktických mistrů stejně úměrné tomu, jak je divák obeznámen s pravidly hry. V tomto případě ale publikum sleduje dvě hodiny tahy různými figurami na prostoru vyprávění, ale nemá k dispozici žádný systém pravidel, podle něhož by mohl oceňovat bravurnost hráče/scenáristy či naopak být napjatý z chyby určité strany konfliktu. ()
Reklama