Režie:
Tomas AlfredsonKamera:
Dion BeebeHudba:
Marco BeltramiHrají:
Michael Fassbender, Rebecca Ferguson, Chloë Sevigny, J.K. Simmons, Val Kilmer, Charlotte Gainsbourg, Toby Jones, Genevieve O'Reilly, James D'Arcy (více)VOD (5)
Obsahy(3)
Harry Hole (Michael Fassbender) je enfant terrible týmu, vyšetřujícího zločiny v norské metropoli. Na jedné straně je to výjimečně dobrý detektiv, jehož netradiční metody skoro vždy vedou k úspěchu, na straně druhé se však jedná o nezodpovědného alkoholika s tolika prohřešky, že je už dál nechtějí přehlížet nejen jeho nadřízení, ale ani jeho přítelkyně Rachel (Charlotte Gainsbourg), s níž se právě rozešel. Jediné, co stojí mezi ním a pitím, je případ, který by ho přivedl na jiné myšlenky. Ke smůle jedné ženy, která zmizela uprostřed noci ze svého domu a o pár dní později byla nalezena brutálně zavražděná, se Harry právě dočkal. Postavený sněhulák, který na místě činu zůstal jako jediné vodítko, naznačuje, že tenhle pachatel si chce hrát a že si dost možná už párkrát takhle hrál i v minulosti. A že ho to baví čím dál víc a nehodlá s tím přestat. Přestože Harrymu v pátrání pomáhá brilantní mladá vyšetřovatelka Katherine Bratt (Rebecca Ferguson), nepřestávají policisté tahat za kratší konec. Záplava domnělých i pravých stop a hned několik podezřelých vytvářejí pachateli dokonalou clonu, za níž může nerušeně stavět sněhuláky, vraždit a dělat si legraci z Harryho Holea. Jenže skvělému poldovi stačí i vrahova nepatrná chyba k tomu, aby se chytil stopy a už ji nepustil. (Cinemart)
(více)Videa (7)
Recenze (715)
Long story short: išli nakrúcať film a nestihli natočiť 15% scenára. The fuck? Áno, kamera a nasvietenie sú skvelé, ale inak je to ako treťotriedna televízna kriminálka. Motív vraha je predstavený v úvodnej scéne, čím jeho odhaľovanie nie je ničím zaujímavé. To je skôr ako séria náhodných scén, ktoré sú poprepletané nikam nevedúcimi vedľajšími líniami (wtf scéna v divadle?). No celé je to úplne odtrhnuté od reality, dialógy (úvodná lekcia dejepisu!), postavy (celý Harry Hole) i herecké výkony (prvé stretnutie Gainsbourg a Fassbendera) sú strojené a vyumelkované. Takéto detektívky nakrúcali Nemci v deväťdesiatych rokoch. ()
Detektív z hlavného mesta Nórska Harry Hole (Michael Fassbender) aj kvôli nedostatku vrážd v meste prepadol alkoholu a prišiel kvôli tomu o svojich blízkych. Jedného dňa dostane úsmevný list, ktorý vyzerá, ako keby ho napísalo dieťa, pretože je podpísaný ako Snehuliak. Keď v okolí mesta začne prichádzať k zmiznutiam a následným úmrtiam a jediné, čo ich spája, je snehuliak postavený na mieste činu, je jasné, že nejde o žiadny vtip a že v meste začal zabíjať zákerný vrah. - Celkom zaujímavý mix hororu s kriminálkou, ale od takejto produkcie som osobne očakával viac. Celé je to situované do velmi príjemného prostredia a záhada okolo vraha a snehuliakov funguje, ale postupne sa to dosť zamotáva a s odhalením a odôvodneniami činov sa určite dalo pracovať lepšie. Michaela Fassbendera som mal v minulosti, keď sa ešte účastnil menej známych hororových projektov, celkom rád, ale v tohtoročnom Alien: Covenant sa mi tým odporným výkonom zhnusil, takže mi v hlavnej úlohe nesedel. Sekundovala mu ale velmi slušná Rebecca Ferguson, ktorá ma tento rok zaujala v Life a tým krikom v závere ukázala, že má v sebe solídny Scream Queen potenciál, takže som ju u hororu opäť rád videl a rád ju uvidím znova. Taktiež potešila prítomnosť Chloë Sevigny a Tobyho Jonesa. Kameraman si zábery na zasnežené prostredie patrične užíval a vznikli z toho parádne scény. V neposlednom rade hudbu robil môj oblúbenec Marco Beltrami, ktorý nikdy nesklame. Napriek mnohým slovám chvály ale toto dielo nejako extra neodporúčam. Mohlo by to byť ovela živšie, kratšie a hororovejšie, pretože režisér už vo svojom žánrovom debute ukázal, že má na poli hororu čo povedať. + herec z Eden Lake, Town Creek a Alien: Covenant + herečka z Life + herečka z #Horror, American Horror Story: Hotel a Antibirth + herec z Dark Skies + herec z The Mist, Tale of Tales a Morgan + herečka z The Neon Demon + herec z When Animals Dream + herec z Regression ()
Ťažký fail. Nesba som nečítal, filmu som fandil. Fassbendera môžem. A i tak je on najväčším kameňom úrazu; jak jeho zle vyprofilovaná postava, ktorá úplne nezmyselne strieda emócie a ako detektív pôsobí úplne neschopne, tak jeho zvláštne zrežírovaný výkon, ktorý prelína neustálu apatiu sem-tam divnými úsmevmi, často čumením do blba s otvorenou hubou. Ten film nie je vôbec vygradovaný, vedie nás bez toho, aby naznačoval kam, scény za seba stavia ako chce a ja som snaď až do konca vôbec nepochopil, čo tam robil Val Kilmer. Sklamaný som hlavne pre meno režiséra, na ktorého oba predošlé filmy som dal 5*, aj pre nevyužitie postavy/herečky Rebeccy Fergusson, ktorá je dobre vymyslená, sexi a hot. Dve hviezdy za pár uhrančivých scén (úvod), krásnu kameru, sympatické prostredie. A že to nebola nuda. ()
Nejnudnější kriminálka široko daleko plná chaotických flashbackových meziher, rušících už tak dějově nevyváženou hlavní příběhovou linii. Navíc je to celý prošpikovaný vyloženě blbýma scénama (fotka v magazínu, dva chlapíci v dětském koutku, prsatice na gala akci a další), až jsem se za Fassbendera kolikrát dokonce i styděl. Mrazí mě tak maximálně při pomyšlení, co by s tím udělal třeba... Fincher. ()
Galerie (62)
Zajímavosti (14)
- Ve filmu se vyskytuje známý norský most Storseisundbrua, který patří mezi nejnebezpečnější mosty na světě. Je to kvůli svému obloukovitému zakřivení, který připomíná horskou dráhu a od jara do podzimu do něj naráží silné vlny. (Yoshitsune)
- Ve scéně, kdy jede tramvají Harry (Michael Fassbender) a syn jeho bývalé přítelkyně, můžeme zahlédnout na silnici auto Škoda Octavia. (UncleMorty)
- Nabídku na režiji poslali také Mortenu Tyldumovi. Ten režíroval Lovce hlav (2011), což byla první a dosud jediná kniha norského spisovatele Jo Nesba, která byla zfilmována. Morten Tyldum to i přes velký úspěch Lovců hlav odmítl. Na post režiséra se také uvažovalo o islandském režisérovi Baltasaru Kormákurovi. Ten ale odmítl. (morgos)
Navzdory nepřátelským reakcím se mi SNĚHULÁK hodně líbil a v lecčem mi přišel podobný náladě i postupům filmu JEDEN MUSÍ Z KOLA VEN od srovnatelného tvůrčího týmu. _____ SNĚHULÁK se totiž vymyká z norem kriminálky a vzdaluje se od Nesbøho výstavbou vyprávění i fikčního světa právě k Le Carrému. Podobně jako Le Carrého osnovy vyprávění je totiž i ta jeho plná narativních zastávek, slepých uliček vyprávění a provokující nejen relativní kauzální nepropojeností, ale hlavně nedořečeností jak zcela slepých či do ztracena vedených dějových linií na jedné straně, tak načrtnutých, ale dále nerozváděných oblastí světa, zjevivších se a mizejících postav. Najdeme tu okázalé rozbíjení časové posloupnosti osnovy, velmi volně analogické časové a kauzální linie, tragické aspekty života na první pohled netečných postav a de facto irelevanci nečekaného vyústění. Podobně jako u filmu JEDEN MUSÍ Z KOLA VEN přitom nastává rozřešení nečekaně, namísto ďábla přichází spíše zklamání a smutek, konec je z hlediska klasické narativity neuspokojivý a plný sebelítostivých výčitek. _____ Záběry jsou sice průměrně kratší než v předchozím filmu (4,6 vteřiny vs. 7,5 vteřiny), ovšem jejich pomalé posuny, práce s dlouhými objektivy a strohými, často docela monochromatickými kompozicemi, stejně jako panoramatické záběry nehostinných prostor světa či zneklidňujících sousoší opětovně referuje k estetice některých filmů sedmdesátých let. _____ Jenže jakkoli moje argumentace vypadá čistě komparativně, ve skutečnosti jen skrze toto srovnání odkazuji k nenuceným kvalitám SNĚHULÁKA jako překvapivě odvážné interpretace detektivky skrze prostředky, které ji zevnitř rozleptávají, jako jsou potlačení akce, nepříčinnost dění, eliptičnost světa a absence intelektuálně i emocionálně uspokojujícího vyvrcholení – které v lecčem sdílí s filmem, který byl přijat pro srovnatelné důvody velmi vřele, jakkoli s nimi naložil s ještě důsledněji, a proto byl i lepší. _____ Ironické je, že SNĚHULÁKA snad ani nelze nepochopit – jen nedostáváte komplexní vysvětlení či propojení věcí, které by konvenčnější film vysvětlil či propojil, a to prostřednictvím žánru s menším společenským kreditem než existenciální špionážní drama o relativizaci hodnot na obou stranách železné opony. Nepracuje se spodním proudem velkých dějin s účelným přehlcením narativu, které lze chápat v analogii k všudypřítomné byrokratizaci a diváci to akceptují jako interpretační klíč. V tom ale pro mě hlavní potěšení z předešlého Alfredsonova filmu neplynulo – a u SNĚHULÁKA tudíž nevidím zásadní problém v absenci podobně významově ospravedlňujícího klíče. _____ Jinými slovy, změny filmového SNĚHULÁKA oproti předloze i oproti žánrovým očekáváním v uvedených souvislostech nemohu vnímat jako selhání, výsledek umělecké krize či omyl: jde o zjevnou uměleckou volbu, nečekané podřazení kompozičních motivací těm uměleckým. Nad efektivností této volby samozřejmě můžeme přemýšlet a diskutovat, ale nejdříve je třeba akceptovat jejich estetickou plnohodnotnost a nedělat z tvůrců, kteří již opakovaně prokázali svou profesionalitu, nesvéprávné diletanty. Třebaže totiž ani sofistikovaně rozředěný Nesbø samozřejmě není Le Carré, společná je oběma dílům svojská Alfredsonova interpretace, jež mě i tentokrát esteticky zaujala – a vlastně mnohem víc než nějaká další špatná kopie Fincherovy estetiky. () (méně) (více)