Režie:
Otakáro Maria SchmidtScénář:
Otakáro Maria SchmidtHudba:
Vojtěch KomárekHrají:
Jana Kristina Studničková, Marek Eben, Otakáro Maria Schmidt, Marek Orko Vácha, Vojtěch Komárek, Dominik DukaVOD (1)
Obsahy(1)
Dokument přibližuje jednu z nejslavnějších pamětihodností Prahy, sošku, spojenou s mnoha legendami a mýty, za níž do Prahy ročně putují desetitisíce věřících. Dokumentární film s hranými prvky o Pražském Jezulátku přibližuje lidem jeden z nejslavnějších fenoménů Prahy, který je znám po celém světě. Ve filmu jsou především historické souvislosti, kontext různých období a vliv na úctu Jezulátka a zpětně zázraky uctívání Ježíše Krista jako dítě na národnosti celého světa. Fenomén Pražského Jezulátka je zkoumán z mnoha úhlů pohledu, které zprostředkovávají historičtí a duchovní odborníci, např. Jan Royt, Jiří Kotalík, Pavel Štěpánek a Josef Forbelský. Ozřejmují legendární a historické svědectví i globální zhodnocení, připomínají dobové okolnosti úcty, její nadčasový a prostorově univerzální dosah, vliv Pražského Jezulátka na výtvarné umění a architekturu. Zabývají se mimo jiné i historií Pražského Jezulátka jako světového fenoménu, jeho významu pro řád karmelitánů, jejich život a spiritualitu. Režisér Otakáro Schmidt představuje své pojetí Pražského Jezulátka také jako archetyp dítěte v nás a svědectví lidí o vyslyšení modliteb. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (11)
Forma opravdu není nejšťastnější, občas je to chaotické a oproti předešlým dokumentům ničím inovované, takže už to trochu nudí. V každém případě jde o chvályhodný film - P.J. zná každý, ale skoro nikdo nic neví o jeho historii a významu. ()
Neviem presne ako vyjadriť svoje pocity z filmu. Napadá mi použiť termín intelektuálna modernistická extravagancia. Na druhej strane som nadšená z námetu. Pražské Jezuliatko si naozaj zaslúži veľkú úctu, preto je chvályhodné predstaviť ho (nielen) českej verejnosti. Je otázne, či práve takáto forma je najvhodnejšia.... ()
Samozřejmě, námět mimořádně zajímavý a - po dlouhé době totální ignorace - aktuální a potřebný. Nástin propojení duchovní kultury naší země a katolické velmoci Španělska se nám dnes může jevit jako převratný objev, ale to je prostě skutečnost, k níž musí dospět každý, kdo se trochu zabývá barokem a nečerpá jen z komunistických učebnic dějepisu. Autentické záběry, např. Sevilly, Ávily či Arenzana jsou též nevšední. Využití živé postavy dítěte k aluzi Jezulátka mezi námi (Jezulátko jako "archetyp dítěte v nás") není také špatný nápad. To vše dává celkem snadno tomuto dalšímu dokumentu O. M. Schmidta body. Avšak po stránce řemeslné nejde určitě o žádné veledílo: ke konkrétní pražské sošce se dostaneme v dokumentu až cca po 40 minutách, nápadná je roztříštěnost a neustále šikmá kamera i záměrná extravagance (jak trefně vyjádřila Hedka) . Výroky arcibiskupa Duky (o návratu postavení dítěte po 30.leté válce jako potřeby nové generace k obnově) a dobově módní (nicméně až rouhavá) interpretace profláklého kunsthistorika Royta o společném hrobu jako znamení smíření obou táborů také nijak tomuto svatému tématu nepřidávají, ale nejméně tři hvězdičky si dokument určitě zaslouží pro dobrou věc popularizace pokladů a historických skutečností, které bohužel Češi (a Pražané zvlášť!) sami neznají... --- ---- --- Upozornění, již v roce 1995 natočil zdařilý stejnojmenný dokument o Jezulátku Evžen Plítek http://www.ceskatelevize.cz/porady/902386-ukryto-v-depozitari/29532727062-prazske-jezulatko/ ()
Konečně jsem se něco dozvěděl o tomto fenoménu. Toto Jezulátko je možná slavnější v zahraničí než u nás. ()
Se schopností nevnímat Otakárův komentátorský projev (kontrastující s civilností Marka Ebena) a jeho laciný scénáristický mysticismus bych za informační hodnotu i formu mířil na 5* ()
Z hlediska historie, proč ne... Z duchovního: Exodus 20, 3 - 5 3Nebudeš mít jiného boha mimo mne. 4Nezobrazíš si Boha zpodobením ničeho, co je nahoře na nebi, dole na zemi nebo ve vodách pod zemí. 5Nebudeš se ničemu takovému klanět ani tomu sloužit. ()
Ačkoliv jako kovaný katolík bych měl asi každý takový dokument vítat a chválit. Jenže u tohoto dokumentu jsem se po deseti minutách ztratil a hlavně mi veškerá historie Pražského Jezulátka byla úplně jedno. A nepomohl ani komentář Marka Ebena. Tento dokument mě zcela minul. Škoda. Hudba: Vojtěch Komárek ()
Velmi zajímavý a informacemi nabitý dokument o historii, souvislostech a náboženském významu sošky Pražského Jezulátka, který je zpracovaný jak je u Otakára Schmidta zvykem opět výborným způsobem (i když je pravda, že by to chtělo nějakou novou invenci v režijním stylu). Přesto mě tento dokument nedokázal zbavit výhrad (i když ta snaha tam byla) k podle mého názoru nemístnému způsobu uctívání této sochy, která místy hraničí až s modlářstvím. Jak jinak si vysvětlit větu Dominika Duky, že Pražské Jezulátko je ve světě nejznámnějším českým světcem? Nemyslím si, že je vhodné mezi světce zařazovat i kus dřeva, který sice byl podle legendy vyřezán podle podoby malého Ježíše, ale pořád je to jen neživý, nemyslící a nesvobodný předmět, který pouze odkazuje k někomu jinému. Významem se tak podobá třeba Turínskému plátnu, ale světcům...? To však nic nemění na tom, že jsem se o něm rád díky tomuto dokumentu dozvěděl spoustu věcí. ()
Výborná volba tématu i lokalit pro natáčení. Styl tvorby autorské dvojice Schmidt-Studničková je poněkud extravagantní, ale ne urážlivý, a mně většinou nevadí. Nepobouřilo mě obsazení malého chlapce do role dítěte Ježíše, ale ke konci mi tak trochu přišlo, že už ho bylo nějak příliš. Celý dokument mi přišel trochu rozvláčný, ale spíš je to asi snaha podívat se na fenomén Pražského Jezulátka z více úhlů - samozřejmě nemusí všechny každého zajímat. Dozvěděla jsem se tu i něco nového a přemýšlela jsem o dalších souvislostech. Jinak podobně dlouhý čistě informativní dokument o Pražském Jezulátku natočila TV Noe. ()
Vždy jsem si myslel, že dokument je audiovizuální dílo a hle tady je vizuální stránka zpracována tak, že je v 80% dokumentu zbytečná. Klidně by se mohlo jednat o audio dokument pouštěný v radiu. Jinak dokument splňuje účel a podává informace o Pražském Jezulátku, o kterém jsem před časem slyšel a chtěl jsem se dozvědět více informací, i když některé pasáže si mohli odpustit (např. srovnání této sošky s postavou malého prince od Antoine de Saint-Exupéryho, přišlo mi to zbytečné). ()
Milý amatérský film. Je hezké, že je někdo ochotný točit dokumenty pro děti a mentálně slabší dospělé. ()
Reklama