Režie:
René ClémentScénář:
René ClémentKamera:
Henri AlekanHudba:
Yves BaudrierHrají:
Jean Daurand, Jean Clarieux, François Joux, Robert Le Ray, Michel Salina, Jacques Desagneaux, Léon Pauléon, Fernand Rauzéna, Charles Boyer (vypravěč)Obsahy(1)
V roce 1946 byl ve Francii obnoven Mezinárodní filmový festival v Cannes. Cenu za režii získal překvapivě neokázalý, napůl dokumentární, napůl hraný film Bitva o koleje režiséra René Clémenta. Nově vzniklá společnost Coopérative Générale du Cinéma Français, podporovaná odbojovou organizací železničářů Résistance-Fer, si Clémenta vybrala jako režiséra proto, že znala jeho krátkometrážní tvorbu, v níž nechyběly zdařilé dokumenty o práci železničářů. Prvotní záměr společnosti i režiséra vydat svědectví o podílu francouzských železničářů v boji proti německé okupaci přerostl v obraz kolektivního dramatu. K dokumentárním záběrům přiřadil režisér zcela přirozené hrané sekvence, které nezůstávají za autentičností dokumentárního záznamu. Jejich protagonisté jsou až na nepatrné výjimky neherci, skuteční železničáři. Velkým přínosem filmu byla práce kameramana Henriho Alekana, který pomohl vtisknout dílu originální styl. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (14)
I když nejsem nějakým velkým příznivcem válečných filmů (zvláště, když podání lidských osudů s možným osobnějším přesahem nahrazuje důraz na bojovou techniku), Bitvu o koleje doceňuju jako zajímavý těsně poválečný příspěvek do filmové tvorby na pomezi hraného a dokumentárního filmu. Vzhledem na rok vzniku a spolupráci filmařů se skutečnými železničáři vznikla obdivuhodná, autentická podívaná, která zachytila (tehdy) nedávné hrdinské činy běžné lidi v boji proti nacismu v 2. světové válce ve Francii. Film neměl hlavní postavy, o nějaké výraznější psychologii u nich se moc mluvit nedá, , ale pohltil mne svým dynamickým zpracováním od počátku, naštěstí nebyl příliš dlouhý a některé scény s detaily na tajné přípravy výbuchů, odsouvání kolejí či přetrhání řetěze byly zde fascinující. 70% (# Challenge Tour – 52 roků filmu za 52 týdnů) ()
Jo nadhodnotim i ja, hlavne kvoli tomu ze to ani nie je regulerny film, skor len dokument z konca WWII. Kazdopadne La Bataille du rail ostava akokeby visiet vo vzduchu - jednak je to dobou vzniku, tesne po svetovej vojne a jednak tazko film jednoznacne zaradit - ci je to vojnovy, psychologicky aalebo ma v sebe aj kus akcie. Kazdopadne dialogmi perfektny film o tom, ako casto obycajni ludia kurvili nacisticky hnoj. Mna zaujali veci ako trhanie kolaji, kadejake tie vybuchy, no a co sa tyka vlakov, tak upozornujem na moju slabost a to ze vlak vo filme = vzdy plus. Dlho som si myslel, ze jeden z najlepsich vlakovych filmov bude uz navzdy u mna Emperor of the North 1973 a Vlak 1964 s Lancasterom a Simonom. No ako vidno, uz mam treti krasny vlakovy film . 95 % ()
Doba vzniku - rok 1946 - může hodně lidí odradit, ale nemylte se, film působí někdy až dokumentárně, ale jako válečný snímek funguje skvěle. Tvůrci zakombinovali tehdy zbrusu nové záběry z války do celého konceptu, a jelikož je film černobílý, krásně to do sebe zapadá a pokud nejste fanda druhý světový, budou vám ty akční scény vypadat úžásně a perfektně natočené, ale právě v těch nejakčnějších záběrech jsou použity ty archívy. Nicméně i natočené scény stojí zato. Chvílemi bylo až komické pozorovat (jak tu kolega už psal), jak se Frantíci snaží ze všech sil a všemi možnými způsoby zabránit Frickům odeslat válečný materiál na frontu. Možná ale právě proto, že je to natočeno hned po válce, působí to celkem věrně a já si to užil. ()
Když jsem zjistil, že se vlastně jedná o dokumentární film, kde jsou některé pasáže hrané, tedy pseudo-dokument, nemyslel jsem si, že by to mohlo být dobré, ale nakonec se ukázalo, že ten film je prostě dobře natočený a že ten realismus s hraním tomu nijak zásadně nevadí, naopak to umocňuje dojem z podívané. ()
Vedome mierne nadhodnocujem, pretože tak ojedinelé vztiahnutie sa k II. sv. vojne krátko po jej skončení prakticky nenachádza obdoby a je o to špecifickejšie, že naň nedokázalo nadviazať nijaké hnutie; La bataille du rail zostala stáť mimo všetkých škatuliek a známych umeleckých smerov. Clémentova unikátna režijná metóda pozostáva z kríženia postupov a štylistických prostriedkov dokumentárneho a hraného filmu, ktoré v mnohom pripomína princípy talianskeho neorealizmu. Zrieka sa hviezdneho systému, profesionálnych hercov, dramatizácie a ďalších kľúčových bodov konvenčného filmového rozprávania. Kombinovaním dokumentárnych a hraných záberov vytvára takmer nerozlíšiteľnú ucelenú kroniku spoločného boja francúzskeho odboja a železničiarov proti nemeckým okupantom. Hybnou silou sa stáva základný stavebný kameň kinematografie - pohyb, hlavnou postavou železnica, po ktorej je tento pohyb vedený. Jednotlivé zosúladené akcie a protiakcie oboch strán sú predvádzané ako ladné ťahy figúrkami po šachovnici - presuny, zastavenia, návraty či vyraďovania vlakov z prevádzky, prepady, záťahy i popravy si zachovávajú punc prísneho realizmu a vernosti udalostiam. V inscenovaných pasážach hrajú skutoční členovia odboja a zamestnanci železníc samých seba, čo ešte prispieva k autenticite materiálu. Miesto jednotlivých výrazne charakterizovaných hrdinov sa dostáva do popredia súčinnosť a kolektívna spolupráca, v ktorej sú jednotliví ľudia kolieskami v premyslenom stroji - systéme odvetných akcií a sabotáží, ktoré pomohli urýchliť víťazstvo. Filmu nechýbajú ani nákladné a technicky náročné efektné scény, spomedzi ktorých k úplnému vrcholu patrí vykoľajenie skutočného vlaku. Pod vplyvom týchto skutočností filmu odpúšťam niekoľko naivnejších pasáží. Programová orientácia na oslavu kolektívneho víťazstva francúzskeho ľudu je pochopiteľná, dvojnásobné ocenenie na festivale v Cannes je zaslúžené, avšak je v ňom jasne cítiť silnú politickú motiváciu. 90% ()
Galerie (18)
Photo © Pandora
![Bitva o koleje - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/160/325/160325442_d9a67e.jpg)
Zajímavosti (1)
- Většinu rolí ztvárnili neherci z řad skutečných pracovníků na železnici. (Cherish)
Reklama