13. komnata - Série 16 (2019) (série)
Obsahy(1)
Herec a režisér se narodil do slavné herecké rodiny a už v dětství poznal odvrácenou stranu popularity... Ondřej Kepka se narodil do slavné herecké rodiny. Jeho matka, herečka Gabriela Vránová, patřila v sedmdesátých letech mezi nejoblíbenější tváře televize i divadla. Známý byl i jeho strýc, herec Jaroslav Kepka. Ondřejovi bylo sedm let, když poprvé stanul po boku maminky před kamerou, a to hned v dětské hlavní roli v televizním dramatu Tetinka. Největší popularitu však získal jako Honzík, herecký syn Vladimíra Menšíka v pohádkovém televizním seriálu Arabela. Seriál i Ondřejova tvář se zaryly do paměti diváků a také spolužáků. Od té doby se zapsal nejen u tvůrců, ale především u diváků jako výjimečný herecký talent a šel z role do role, býval viděn po boku velkých hereckých osobností. Se slávou však přišly i problémy. Sám k tomu říká: „Mám pocit, že už když jsem se narodil, měl jsem na čele cedulku s nápisem protekční dítě. Netušil jsem, když budu vystupovat v televizi, že se ke mně spolužáci obrátí zády. Jednak jsem měl slavnou mámu, dobře jsem se učil, i když jsem ve škole dost chyběl, a pak jsem sám měl jako dítě úspěch, a to mně neodpustily ani některé učitelky.“ Ve svém okolí přestal být oblíbený. Na základní škole nepatřil do žádné party, neměl moc kamarádů, spolužáci mu záviděli. A tak se vrstevníků stranil a bál. Nevěděl si s jejich nepřijetím rady, neuměl prohrávat a těžko se vyrovnával s nezájmem dětského kolektivu. Bezpečí mu poskytovala rodina a dospělí známí rodičů. Už v dětství se zajímal o fotografování a filmování. Těmto koníčkům se věnoval, pomohly mu získat sebevědomí. „Před maturitou jsem na kameru „osmičku“ natočil o naší třídě dokument, takový školní medailon. Až poté mě spolužáci vzali na milost.“ Na studium herectví na pražské DAMU se Ondřej dostával s velkými obtížemi. Byl profesory a kolegy označován za protekčního studenta. A přestal si věřit. Začal o sobě pochybovat a tlaku svého okolí nakonec podlehl tak, že chtěl studií nechat. Vydržet mu tenkrát pomohl jeho učitel a velký vzor Boris Rösner. Ondřej ale nakonec odešel k filmu, více ho zajímala kariéra filmového režiséra. Na druhý pokus se dostal na FAMU a po jejím absolutoriu se vše změnilo. Začal aktivně režírovat a potkávat se s těmi správnými lidmi, kterým nemusel dokazovat, že nemá úspěch díky matce. Dnes je respektovaným televizním i divadelním režisérem a nezájmem už netrpí, jen dobře ví, jaké to je, když úspěch přijde brzy nebo v nepravou chvíli. (Česká televize)
(více)Recenze (4)
Špičkovost a exkluzivita 13. komnat již dávno není, co bývala před deseti - patnácti lety. Českotelevizní publicistika často skomírá ve svém řemesle, v poctivém přístupu. Když jsem se však dozvěděla, jak nízké mají publicisté a dokumentaristé honoráře, nedivím se, že třetina tvorby tohoto druhu v ČT nedosahuje ani evropského formátu. O to víc jsem ráda, že občas na prvním i druhém programu vidím kvalitní dokupráci se všemi přednostmi od scénáře, přes záběrování mluvících hlav, po střih a hudební dramaturgii. Tyto přednosti má 13. komnata Ondřeje Kepky, která by možná dala na klasický "herecký" portrét, protože plačky o šikaně a dětském kolektivu nejsou možná tak zajímavé, jako samotná Kepkova kariéra. V prvním a druhém desetiletí svého života se "živil" jako televizní dětský herec, ve třetím desetiletí svého života jako divadelní herec a dabér, ve čtvrtém desetiletí jako televizní režisér a v posledním desetiletí jako moderátor a občasný dokumentarista. Je zajímavé, jak Ondřej pořád hledá, nemá v padesáti ani děti a znovu a znovu hledá svou životní partnerku. O tom všem tato komnata v podtextu vypráví a to je na ní vzácné. Najdeme v ní mnoho dalších otázek. Přála bych Kepkovi, aby natočil alespoň jeden distribuční kino film, byť by byl dokumentární. A možná se pustí i do psaní? Rozhodně mu fandím, protože si myslím, že není úplně šťastný... a jeho rodina je spíše břemeno, zvlášť když jeho další strýc (což jsem nevěděla) je přední herec Zdeněk Maryška a Ondřej jako prezident herecké asociace stále pobývá mezi předními herci a tvůrci naší prazvláštní zemičky. ()
Bylo by divné kdyby sis Ondro k pýše či povýšenosti nečichl... Na druhou stranu pýcha, pokud není patologická (viz někteří politici) bývá ochranou před zraněním... Hodně podobné s mým dětstvím...😶 ()
Slušné. Velmi slušné. Tentokrát i psycholog (odborník) vkusně vybraný, resp. použitý... Lepší po obrazové stránce, protože téma kamarádů ani protekce mě tak nezasáhlo. ()
Ondřej Kepka je pro mne synonymem moudrosti, laskavosti. Byť možná není jako režisér geniálním talentem, jako prezident herecké asociace, i jako moderátor je velmi zdatný a umí kolem sebe vytvořit příjemnou atmosféru. Na téhle komnatě se mi líbilo, že jsem ho poznala jinak A možná mnohem pravdivěji, než jak se o něm psalo v souvislosti s matkou apod.. Hezké byly autentické archivy, nápaditý režijní koncept s fotografováním a fotografiemi, a také výlet na kánoi. Konečně zase po dlouhé době komnata, která (na rozdíl třeba od Kněžíkové) nepostrádá řemeslnou kvalitu, nápaditost a harmonii. Škoda, že už tam nemohla vystoupit Gábi a Jaroslav. Pro úplnou spokojenost mi tam chybělo více Jiřího Stracha, nechápu, proč by to nemohlo být třeba o jeho povídání prodloužené o pár minut. Nebo třeba vyměněné za téma kamarádů, které mohlo být klidně kratší. ()
Reklama