![všechny plakáty](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w140/files/images/film/posters/000/012/12652_982707.jpg)
Režie:
Lucio FulciScénář:
Vincenzo ManninoKamera:
Sebastiano CelesteHudba:
Vince TemperaHrají:
Jean-Christophe Brétigniere, Cinzia Monreale, Lubka Cibulova, Lino Salemme, Pascal Persiano, Vernon Dobtcheff, Franco Diogene, Ilary BlasiObsahy(1)
Manželé Maria a Roberto jsou po návratu z párty domů brutálně zavražděni. Následně se vrací jako duchové ze záhrobí, aby svým truchlícím dětem pomohli vypátrat vraha a pomstít svou smrt. (Chatterer)
Recenze (18)
Podobne ako viacero iných talianskych hororových režisérov aj Fulci na sklonku 80. rokov pristal na spoluprácu s televíziou, čoho výsledkom je aj táto biedna "light" duchárina. Lucio sa síce fanúšikom hneď v úvodných minútach pripomenul jemu vlastnou brutálnou gore scénkou, to je však asi tak všetko, čo sa na La Dolce casa degli orrori dá vyzdvihnúť a to je na vytvorenie dobrého filmu sakramentsky málo. Pokus o prepojenie hororového žánru s dojemnými romantickými prvkami zlyháva na plnej čiare, výkony viacerých hereckých protagonistov dosahujú katastrofálnej úrovne a nízkorozpočtovosť je tu citeľnejšia ešte viac než u väčšiny talianskej hororovej produkcie. ()
Fulciho záliba v posmrtném životě, záhrobí a rozmačkaných očích slibovala více, než nakonec film nabídl. Dva neskuteční spratkové trpí smrtí svých rodičů (úvodní scéna je z celého filmu nejlepší), což se projevuje návaly pláče či smíchu. V momentě, kdy by je chtěl divák politovat, se začnou chovat tak, že zabít by je bylo málo. Rodiče se jako duchové nevrací proto, aby pátrali společně s dětmi po svém vrahovi, ale aby zkrátka s dětmi byli. Rovněž jim pomáhají, aby rodinný dům nebyl prodán, a děti zde mohly natrvalo zůstat. Jestliže jsou gore efekty podařené (dost se jimi však šetřilo), pak optické triky jsou velmi mizerné. Nevadilo by to, pokud by snímek byl více mysteriozní, strašidelný, atmosferický. Nevyvážená hudba (Vince Tempera ) je místy kolovrátkově nepříjemná, jindy výborně navozující patřičnou atmosféru. Velmi dobrá je kamera, která snímá z různých pohledů, často očima některých postav. Většina obrazů je rámovaná do mlžného oparu, což jim přidává na tajuplnosti. Zamrzí technická chyba - v autě na svahu jsou dva lidé, jakmile se však auto kutálí dolů, nemusíte být příliš bystří, abyste viděli, že je prázdné... ()
Lucio Fulci mal málokedy šťastie na dobrých hercov. A to je vlastne aj taký nejaký trademark celej jeho hororovej filmografie. TV strašidelnosť, ktorá znalého diváka unudí tým, ako sa tu všetci pitvoria a Lucio ich neschopnosť vypĺňa neschopnosťou svojou. Niežeby nevedel nasnímať atmosférické, alebo gore zábery, ale proste sa mu tu akosi veľmi nechce. ()
Je to takový tradičně netradiční Fulci. Není to to celkově tak drsné, jak byste si přáli, ale není to ani tak zábavné, jak by se nám tvůrce snažil sdělit. Nejde nakonec ani tak moc o giallo, jako o strašidelný dům, který má možná trochu nečekané vyústění, jež by některým divákům klidně mohlo připadat jako nepříliš uspokojující. Osobně se mi ale spojení drsného hororu s filmem pro celou rodinu zamlouvá, jen to není dotaženo k dokonalosti. ()
Jeden z Fulciho nejslabších filmů. Začátek se rozjížděl velice slibně, bohužel zhruba od první půlhodiny filmu se to zvrtne v totální sračku pro mateřské školky. Celému negativnímu pocitu, jaky z tohoto filmu mám, dominuje naprosto odporný anglický dabing. Ten ostatně nikdy nebyl nic moc. Alespoň co se Fulciho filmů týče. To, co ale provedli s dabingem dvou malých dětí, které tvoří ústřední dvojici filmu, je hrozné a ještě teď mě z toho bolí uši. Hodnotím dvěma hvězdama za úvodní masakr rodičů výše zmíněných dětí a za zajímavou hudbu, která tuto scénu doprovází. Co se mě týče, může klidně divák po této scéně film vypnout a o nic zásadního nepříjde. ()
Zajímavosti (1)
- Tento film je první ze série "Le case maledette". Další pokračování jsou La casa nel tempo, La casa del sortilegio a La casa delle anime erranti. (Chatterer)
Reklama