VOD (1)
Obsahy(1)
Popový šlágr, který zná patrně každý, kdo žil v Československu, se stal základem hry míněné tak vážně jako sám život. Režisérské duo Marek Šulík a Jana Bučková natáčelo ve vydělené oblasti slovenské romské osady dvojici, která se ve svém každodenním snění stává Karlem Gottem a Darou Rolins. Hvězdy showbyznysu ztělesňují pro Marienu a jejího bratrance Romana napůl božské postavy ze sfér, kde je blahobyt a žádné starosti. „Je to příběh o hře, iluzi a o schopnosti přežít,“ říká režisérka Jana Bučková. Snímek mapuje ostrý kontrast mezi světem chudoby a segregace a světem celebrit a modelových rolí mediálních hvězd. Marek Šulík a Jana Bučková se v prostředí romských osad nepohybovali poprvé: Zvonkům štěstí v jejich filmografii předcházejí Cigarety a pesničky, dokument o natáčení alba, na němž výjimečně spolupracovali Romové s etnickými Slováky. (MFF Karlovy Vary)
(více)Recenze (16)
Pěkný film. Jméno Šulík je na Slovensku i v ČR zárukou kvality. Pod zdánlivě banálním příběhem se skrývá citlivě natočený snímek o celoživotních looserech, kteří se narodili do obtížných podmínek a nemají sílu, schopnosti ani moc se z nich vymanit. A tak jim zbývá jenom vysněná iluze o setkání s hvězdami šoubiznisu Karlem a Darinkou. Předem ztracené snění se však propadá do tvrdé reality beznaděje a každodenního boje o kus žvance, o lidskou důstojnost. Můžeme je litovat nebo nám mohou smrdět… Můžeme nad nimi mávnout rukou, štítivě se odvrátit, ale oni jsou tady… a řešení politici nenašli desítky let…. Kdo za to může? Oni, my, všichni? Není nikoho, kdo by odpověděl a poradil, jak z toho ven….. ….jak vyřešit tento složitý celospolečenský problém? ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby Celosvetovo $-║ Cinematik report: Film s podmanivým názvom Zvonky šťastia(2012) si prišli uviesť aj tvorcovia, ktorý ochotne po projekcii zodpovedali niekoľko otázok od publika. Témou bola Rómska problematika a tak otázky smerovali hlavne ako ich v tejto osade prijali a ako sa im s nimi spolupracovalo. Odpovede tvorcov na ich spoluprácu boli pozitívne, snaživo spolupracovali na projekte, dokonca poctivo strážili filmársku techniku aby sa nič neukradlo alebo nepoškodilo. Príbeh ponúkne dvoch občanov tejto komunity v úlohe veľkých fanúšikov hudobných hviezd Karela Gotta a Dary Rolins. A ako moc sa im chcú podobať až nakoniec vo svojom jazyku prespievajú a nahrajú svojský klip Zvonky šťastia. Film je hravý a pre publikum v určitých etapách roztomilo zábavný. /videl v kine: 40%/ (videl na festivale Cinematik 2012) ()
47th KVIFF 2012 - 2012: A MUSICAL ODYSSEY - 2012: Hudební odysea (Zvonky šťastia / BELLS OF HAPPINESS / Zvonky štěstí) ()
Sledujeme zahálčivý život Romů tradičně zaměřených na rodinu. U nás oficiálně sociálně vyloučená komunita. Nejvíce by pomohlo vzdělání, ale Romové mu přisuzují malou hodnotu a žijí ze dne na den. Můj vedoucí katedry na přednáškách sociální a kulturní ekologie říkával jak mu romská žena odpověděla na otázku , proč je už posedmé těhotná "A proč by jsem měla chodit zbytečně prázdná?". V tomto ohledu je to u nás a na Slovensku nejúspěšnější menšina. Jak říká Vladimír Komárek "studenti vysokých škol na sobě dnes páchají holokaust". Ústředním motivem dokumentu je láska k hudbě , zvláště ke Karlu Gottovi a Daře Rollins. ()
Námět působí komicky: dva Romové "hrající si" na Karla Gotta a Daru Rollins. Vše působí o to bizardněji, že Daru představuje muž Roman a Karla žena Mariena (mimochodem v soukromí zpěvačka). Z filmu ale čiší láska tvůrců k hercům a je vidět, že si k hlavním protagonistům utvořili kladný vztah. Sympatické je rovněž opomíjení sociálních problémů (heh) - chudoba v romské osadě jen tak probublává pod povrchem, hlavní zůstávají iluze, sny a fraškovitost hry ústřední dvojice. (Filmovědná poznámka: úplně nejzajímavější je moment v závěru, který na prázdno jedoucí kameru zaznamenává, jak Šulík přemlouvá naštvaného Romana zpět k natáčení. Zpochybňuje dosud viděné, vkládá otázky o manipulativnosti a "hravosti" snímku. Koneckonců pojmenování "dokumentární hra" mluví za vše, že.) (Cinematik Piešťany 2012) ()
Metóda, keď si dokumentarista vymyslí nejaký koncept a potom do neho zavlečie protagonistov, sa ukázala ako prepálená už pri Nesvadbove. Pri Zvonkoch šťastia sa tento typ práce dostáva do extrému. Stráca sa akákoľvek možnosť povedať niečo pravdivé o živote hrdinov a hlavnú úlohu preberá zvolený režisérsky výmysel. (Nechcem byť ostrý, ale to isté robia aj súčasné realityshow. Stačí si nájsť exota a vymyslieť mu nejakú činnosť, ktorá ho dostatočne zosmiešni.).................Čo je na tomto filme vtipné, teda nevznika zo zámeru režiséra, ale je čarom nechceného, keď protagonista prenáša rôzne "múdrosti". Veľmi tenkú hranicu s televíznou produkciou (Modré z neba) film oblizne, keď sa protagonista nemotivovane rozplače a začne skuhrať o svojom živote. Takýto moment vyznania a dojatia pôsobí v celom filme úplne bezkontextovo a samoúčelne............................Zaujímavý je moment pred koncom, kde do predkamerovej reality vstúpia aj tvorcovia a vlastne doznajú, že im nejde o žiadnu úprimnú snahu porozumieť rómom, ale chcú si iba natočiť svoj záber. O tomto by mal byť ten film, že väčšina slovenských režisérov ani nevie prečo točí o rómoch, nerozumie danej problematike a viac ako o úprimnú snahu vyjadriť sa k danej téme im ide len o nadobudnutie statusu dôležitých umelcov, ktorí sú pre našu spoločnosť potrební, lebo točia predsa o takýchto vážnych veciach. ()
dalsi film o Ciganoch po Romingu Jiri Vejdelka, Crna Macka, Beli macor Emira Kusturicu a Gadzo Dillo. A opat sa potvrdilo klasicke : pracovat Cigani nebudu nikdy, upratovat svoje okolie nikdy, ale plodit deti, to uz ano. Takze take je aj moje hodnotenie : 11 % ()
Tento film sa vlastne na nič nehrá a pritom je celý jedna veľká hra. Stačí ak na ňu divák pristúpi, ak nezačne zbytočne hlboko "šťúrať" a moralizovať ale sa len jednoducho poddá jeho iluzívnej irónii. Možno práve podobný nadhľad je nakoniec cestou k riešeniam ťažkých (rómskych) otázok. PS: Pri filme Je to iba vietor som písal, že mnohí filmári vidia rómov cez ružové okuliare. Tento film je idealistický, ale od začiatku to priznáva a upozorňuje na to - Za všetko hovorí podtitul DOKUMENTÁRNA HRA. ()
Viac ako dokumentárny film je to komédia a ešte viac reality-show. Takže dokumentárny vlastne vôbec nie, keď protagonisti plnia zadanú debilnú úlohu. Tak ako môžu a vedia, pritom si aj zafilozofujú, tiež len tak ako im stav mysle a situácia dovoľujú, ale viac ma to rozčuľovalo ako zaujalo. Celý projekt je ako vtip slabé a pridlhé, a ako snaha o niečo nápomocné len šliapnutím vedľa. Zaujal ma akurát zvuk, keď dokonale počuť ako muchy prelietajú zľava doprava, kiežby takýto kvalitný zvuk mali aj súčasné hrané filmy. ()
Roman sa hrá na Darinu, Mariena na Karla. Žijú v osade na Spiši a hľadajú to svoje štastie. Roman definoval vo filme štastie tromi slovami: peniaze, láska, deti. Mám rád filmy z rómskeho prostredia, pomáhajú mi pochopiť mentalitu rómskeho etnika. (Jeden svet, Lumiére) ()
No čo bude ďalej na rade? Narkomani, bezdomovci, hospic? Účelovo nasnímaný dokument o dvoch rómskych"intelektuáloch", ktorí sa snažia preraziť karaoke Darinky mandarínky a božského Káju. Už len tento samotný výber ich v súčasnosti katapultuje na dno spoločenskej zábavy. Aj keď Gottovi to v jeho veku stále šlape. Vzdelanie žiadne, robiť nevedia, ale plodenie detí im ide na jednotku. Za pár rokov sa nám postarajú o dôchodok. A skúste sa pozrieť do rómskej osady bez kamery. To by už bol ale iný dokument.. ()
Tento (ani by som nepovedal) dokument som videl 2x a 2x na mňa zapôsobil úplne inak. Prvý krát som bol šokovaný a pravdupovediac som sa váľal po zemi od smiechu. Gott a Rolincka v opačnom prevedení, pričom Roman má ešte aj účes ako Darinka v detstve. Vystrihovanie obrázkov, občas nie veľmi podarené spevácke výkony. Po druhom pozretí ma už ale miestami mrazilo... Takto žijú dospelí ľudia. S hrôzou človek zisťuje, že na Slovensku v 21. storočí sa žije aj takto, že to nie je v žiadnej krajine tretieho sveta ale tu u nás. ()
Veľmi podarená a vtipná alegória na súčasné celebritné šialenstvo - pre mňa najcennejšia rovina tejto snímky. ()
Nie náhodou slovenskú kinematografiu ťahá z biedy väčšinou dokumentárna tvorba. Zvonky šťastia sú občas až tragikomickým počinom, ktorý možno nie vždy vyvoláva primárne také reakcie publika, ako si autori predstavovali, ale napriek tomu vynikajúco funguje. Už dávno som nevidel, aby slovenský film v kine vyvolal také jednoznačne pozitívne reakcie počas premietania, ale aj po skončení. (Art Film Fest 2012) ()
Bravo! ()
Mňa Marek Šulík baví, a ja mu tlieskam ()
Reklama