Režie:
Patrice LeconteScénář:
Patrice LeconteKamera:
Eduardo SerraHrají:
Philippe Noiret, Richard Bohringer, Thierry Lhermitte, Carole Bouquet, Jean Rochefort, Miou-Miou, Judith Godrèche, Michèle Laroque, Maxime Leroux (více)Obsahy(1)
Vincent (Richard Bohringer) má obdivuhodné povolanie. Je akrobatickým pilotom. Ak máte pevné nervy vo vzduchu, ešte neznamená, že na zemi sa nimi môžete pochváliť tiež. Je výročie svadby, ale pre Vincenta má trpkú príchuť. Objaví totiž neveru svojej ženy a svoje pevné nervy celkom stratí. Vyprevadí svoju ženu aj s milencom na onen svet a končí vo väzení. Po prepustení sa mu ozýva sudca (Philippe Noiret) so žiadosťou, aby pomohol jeho synovcovi. Vincent už je jednoducho na vraždy neverných žien expert... (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (65)
ON „já si létám, já si létám s nadzvukovou rychlostí, mezitím (ONA), já si šukám, já si šukám s nelíčenou radostí a (ne)skrývanou bezstarostností“..... až se ucho resp. On utrhne a výsledkem je scéna alá A. Hitchcock- Na sever severozápadní linkou a kdo si počká, dočká se i Vertiga (Závratě). Osvědčená „prohnilá“ dvojice P. Noiret-T. Lhermitte (si) protentokrát přizvala do party R. Bohringera v lehce existenciálním snímku na téma „chlapi a ženy, dva naprosto rozdílné živočišné druhy“, aby se nakonec hl. hrdina dobral k dávno známému faktu, tj, bez nich to jednoduše nelze resp. je to o poznání horší. Možná by se slušelo podotknout, zaplaťpámbu za to. Nic to však nemění na skutečnosti, že podobnou situací (pravda, v drtivých počtech případů nikoliv tak (vy)hrocenou) jako hlavní hrdina, si projde velká část z nás. Kdo ne, tak za a) má „štěstí“, za b) ještě do této situace „nedospěl“ nebo za c) (sám sobě) lže. Na první pohled čistokrevná (černohumorná) komedie, avšak těch život. pravd, co zde zazní, nedá dohromady ani tucet vztahových dramat. Je vidět, že scénář nepsal žádný teenager, kterému teprve včera přestalo téct mléko po bradě, ale zkušený, životem otřískaný, několikrát profackovaný? pařížský matador P. Leconte resp. život sám. Navíc je vše servírováno s (jemným) humorem a nadhledem frantíkům vlastním. 91% P.S. „lékaři bez hranic, sestřičky bez kalhotek“…že by nové motto organizací na pomoc africkým zemím popř. (lehce) uvolněné pokračování populární hry bez hranic? Nikoliv, to pouze P. Noiret dává další ze svých život. „mouder“. Tak pozorně (Malarkey-i) poslouchejte a (při)učte se. Je čemu. Zajímavý (výstižný) komentář (pro mě): pakobylka ()
Toto je treti film od tohto rezisera, ktory som videl a vsetky mali spolocne to, ze boli takym zvlastnym mixom komedie a dramy a ani jeden zaner nebol zvladnuty poriadne. Nebolo to dostatocne dramaticke, aby ma to emocionalne zasiahlo a ani komedialna zlozka nie je taka dobra, aby som sa od smiechu valal po zemi. Vysledok je taky neutralny. Ale vdaka absurdnemu nametu a miestami fakt divnym dialogom, ktore boli zabavne som bol zvedavy ako sa to skonci a vdaka tomu som sa nenudil. Vysledkom je absurdna jednohubka, ktora najviac sadne chlapom, ktori uz desiatky rokov ziju v nestastnom manzelstve a pri rôznych trefnych poznamkach na vztahy zo zenami si prikývnu nad tym, ze je to tragikomicka pravda. 5/10. ()
Mám rád francouzskou komedii, ale nemohu dát víc. Po prvních bezmála geniálních humorných scénách se mi zdá, že se film dostal do roviny, v níž ne a ne dotáhnout vtip do opravdu zdařilého vypointování. Jako by vždy zůstával těsně pod hranicí dosažitelného - co se humoru týče. Nevím, jestli je mi rozumět, možná mi to prostě jen momentálně nesedlo. ()
Nemám nič proti politicky a sociálne nekorektnému čiernemu humoru, ale iba keď je skutočne vtipný a odôvodnený. Tango je film, ktorý sa snaží vtipne a absolútne nereálne reagovať na vzťahy mužov a žien, čo sa mu v podstate aj darí, ale akosi to nie je až tak vtipné, ako sa režisérovi zdalo na papieri, keď si čítal scenár. Samozrejme že písmo na nebi je čiernohumorná pecka, ale následná sexuálna a verbálna otvorenosť dialógov je niekedy viac k veci, inokedy zase menej. Navyše mám pocit, že film za 20 rokov už trochu zostarol, čo by sa pri podobných typoch komédií nemalo stávať. Ale francúzi sú živelnejší ako my, hneď by sa išli pozabíjať kvôli "maličkostiam", tak ich v tom ich svete nechajme a riešme si radšej naše existenčné manželské problémy typu splácania hypoték a úverov. ()
Možná jsem se nejdřív musel prodívat rapidně rozjetým startem a zvyknout si na styl humoru obsahující mj. množství sexu, šílené akce, vulgarismů i drobný fekál (explicitní prdění), možná jsem v takové ujetině potřeboval na scéně oblíbence typu Philippa Noireta, aby mě to začalo bavit. Nicméně s Noiretovým opožděným nástupem jsem si Tango přes původní odpor začal dost užívat. Takový černohumorný nářez skloubený se schématem road movie se každý den nevidí, ačkoliv Patrice Leconte nezapře zvolenými motivy a částečně i vedením děje silnou inspiraci Bertrandem Blierem (obzvlášť jeho Studeným bufetem). V souvislosti s tím oceňuji, že se Leconte nesnaží svůj zdroj inspirace vyloženě napodobit a tak místo absurdně a tajuplně stylizované mizanscény se tady často pohybujeme v klasicky civilním prostředí. Na druhé straně celkový zážitek z Tanga u mě pokulhává, nemám z něj nezapomenutelný dojem a přestože jsem se víckrát zasmál a některé scény jsou hodně povedené (fingovaná rybařina, první společné vyjednávání na zahrádce nebo později vážněji podaný rozhovor na hotelové chodbě s postavou J. Rocheforta), ke konci mi už děj přišel otravně zacyklený v množství zvratů. V tuto chvíli i proto nevím, zda bych se na Tango někdy podíval znovu, což je u mě při rozhodování mezi 3* a 4* u komedie rozhodující. Uvidíme časem. [70%] ()
Reklama