Režie:
Andrzej WajdaKamera:
Jerzy LipmanHudba:
Tadeusz BairdHrají:
Jerzy Pichelski, Adam Pawlikowski, Jerzy Moes, Mieczysław Łoza, Bożena Kurowska, Bronisław Dardziński, Adam Dzieszyński, Wiesław Gołas, Henryk Hunko (více)Obsahy(1)
Ušľachtilá kobyla Lotna je pýchou svojho majiteľa, starnúceho dôstojníka, a zároveň symbolom poľskej jazdy a romantických tradícií éry, ktorá sa už čoskoro stane minulosťou. Je začiatok septembra 1939, nemecké tanky sa blížia a hrdinovia príbehu musia vybojovať svoj posledný boj. Film Andrzeja Wajdu v dobe svojho vzniku vzbudil kontroverzné reakcie, keďže je založený na rozšírenom mýte o romantickom hrdinstve poľskej jazdy, podľa ktorého jej huláni v strete pri Krojantách 1. septembra 1939 útočili na nemecké tanky so šabľami a kopijami. Tento mýtus sa však nezakladá na pravde, ale je výsledkom talianskej a nemeckej propagandy. Wajda mýtus využíva ako symbol poľského romantizmu, ktorý považuje za faktor, ktorý výrazne ovplyvnil nielen kultúru národa, ale i jeho históriu. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (11)
Hovorí sa, že keď rinčia zbrane, múzy mlčia. Wajdovi sa podarilo poéziu zakomponovať aj do scén bojov jazdeckej kavalérie bojujúcej proti nemeckým vojskám. Telo ležiaceho vojaka drtia tankové pásy, muchotrávky červené sú zase dlávené kopytami cválajúcich tátošov. Pavučiny sa smutne lesknú v odraze zapadajúceho slnka, farebné tieňovania, rovnako ako iné obrazové metafory súznejú s práve zobrazovanými výjavmi. Filmu bolo zo strany historizujúcich kritikov vytýkané nerealistické heroizovanie nezodpovedajúce skutočnej úlohe jazdeckých oddielov poľskej armády počas II. svetovej vojny. Obrazobáseň však má na svoj rozprávkový rozmer neodnateľné právo. ()
Wajdův v pořadí čtvrtý film, který je zároveň jeho prvním filmem barevným, nese název podle bílého arabského koně stejného jména, který ve snímku představuje jednu z hlavních postav a symbolicky konec jízdních pěchot v polském válečnictví. Příběh se odehrává za 2. světové války někde v polských planinách, kterými se prohání jízdní pěchota hulánů. Lotna je kůň, kterého jim svěří válečný veterán na jednom ze statků, a který vedoucí skupiny ihned ohromí svými fyzickými schopnostmi a zvířecí krásou. Krásou takovou, která dokáže polské vojáky přímo uhranout a znamenat tolik, že jej nadřadí nad manželku či jsou pro ni schopni namířit zbraň na kolegu. Avšak bílý kůň mezi černými na sebe poutá pozornost nejen mezi souputníky, ale také mezi nepřáteli. Bílá barva - barva smrti - oznamuje příchod několika tragédií, které dokáží pěchotu takřka celou rozvrátit. Film má vcelku svižné tempo, nicméně postrádá působivost a silnější momenty, naopak nechybí jistá schematičnost, proto nedosahuje kvalit předchozích Wajdových filmů, které jej vynesly na režisérské výsluní. Sám Wajda přiznal, že ze svých filmů nejvíce tento chtěl natočit znovu, neboť tenkrát ještě neměl tolik zkušeností, aby silný námět přetavil do lepší podoby. Ve vedlejší roli hudebníka se zde objeví Roman Polanski, který si zahrál již ve Wajdově debutu z roku 1955. ()
Skvělý Wajdův film, který podobně jako Kronika milostných nehod není žádným romatickým dílem, ale skvěle podanou symbolikou polské mentality. Scéna, kdy se na mírném svahu nad rozstřílenou kolonou civilních uprchlíků objeví v záři slunce skupina hulánů a na koních a všichni ti vyděšení, často zranění a mrtvé oplakávajcí civilisté (ženy, děti staří lidé) jsou najednou bez sebe je setkáním Polska reálného a Polska mýtického. Huláni jsou už v té době druh na vymření, nikdy a nikde se nevrhli na svých koních proti tankům (tenhle mýtus má na svědomí Goebbels a šířili ho Francouzi, aby tím omluvili zradu dalšího středoevropského spojence) a hlavně, těch 15 jezdeckých brigád mělo být postupně přezbrojeno - tanky a měly vzniknout samostatné motomechanizované brigády, což byl koncept, ke ktrému se francouzská armáda v té době ( o naší ani nemluvě) nedopracovala. Jinak Polsko samozřejmě mělo v zářijové kampani tanky (dokonce 880 ks) a nebylo vyzbrojeno hůř než naše armáda rok předtím. Ale o tom film není, to nakonec někteří spolurecenzenti chápou a jak už to bývá, někteří tupě opakují onu mantru o hrdinných Polácích, útočících na koních proti tankům... ()
(KSE - P) Jako nehistorik se naštěstí nemusím zabývat tím, nakolik je příběh polské kavalérie nemístně mytizován a jak moc se odchyluje od dobové skutečnosti. O nějakou věrnost ani nejde, když největší působivosti snímek dosahuje v poetických pasážích, které v maximální možné míře využívají to, že se jedná o první barevný počin Andrzeje Wajdy (ačkoliv jsou přítomny i černobílé pasáže). I přes krátkou stopáž ale spojení dílčích osudů koněm, přestože jde o velmi originální řešení, působí vzhledem k předvídatelnosti dění hrozně chtěně a vynuceně. Na jednu stranu zde estetizace válečných událostí nepůsobí nemístně, jako tomu bylo u předchozího Wajdova válečného počinu, ale na tu druhou mi kromě nástupu Lotny na sćenu neutkvěla žádná památnější část v hlavě. Pokud kůň v titulní roli, tak raději ten maďarský, který je ustájen v Turíně a ne a ne se hnout, popř. - alespoň doufám - ten americký, kterého osedlal jeden z nejlepších vypravěčů současnosti. ()
Čakal som trošku viac od tejto poľskej drámy A.Wajdu. Hlavne v prostrednej časti to dosť viazlo a čakal som nejaký výraznejší súboj charekterov alebo viac bojových scén. Lotna ja krásny kôň a pre každého dôstojníka je česť na ňom jazdiť, ibaže kôň asi prináša smolu, pretože dôstojníci sa na ňom menia častejšie akoby chceli. 60%. ()
Reklama