Režie:
Andrej TarkovskijKamera:
Vadim JusovHudba:
Vjačeslav OvčinnikovHrají:
Nikolaj Burljajev, Valentin Zubkov, Jevgenij Žarikov, Stěpan Krylov, Nikolaj Griňko, Valentina Maljavina, Irina Tarkovskaja, Dmitrij Miljutěnko (více)Obsahy(1)
Tarkovského úspěšný debut (jeho obhájcem v mezinárodní polemice byl např. J. P. Sartre) vypráví příběh 11-letého "dítěte války", jehož údělem se stala nepřístupná samota v utrpení a hořkosti, úplné přivlastnění světem nenávisti, pomsty, rizika a smrti, odcizení se všemu a všem bez náznaku touhy žít a přežít. Ivan přestal být dítětem ve chvíli, kdy mu fašisti před očima zavraždili matku. V černobílém obraze, mistrovsky zvládnutém kameramanem Vadimem Jusovem, rezonuje Tarkovského poetická stylizace přírody (makrodetaily krajiny, všeříkající siluety stromů - frontové zuhelnatělé pahýly, něžné břízy v týlu, skryté významy plynutí vody v řece, hladina močálu, odraz chvějící se hvězdy v hloubce studny, pomalu se kutálející jablka vypadlá z auta a ohryzaná koňmi...). Snové vodní třepetání se při Ivanově běhu s děvčátkem mělkou vodou rýmuje s úsměvy a radostnou dynamikou plnou půvabu a volnosti prosluněného prostoru, zatímco kontrastní svět války má stroze odměřenou dynamiku jakoby spoutaných, ostražitých, sebekontrolujících kroků a gest. Znamenitá je epizoda se šíleným starcem uprostřed vypálené dědiny, který vedle zmateně kroužící, přivázané slípky zamyká vrátka bez plotu - surrealistická vize, která je realitou, podobně jako pochmurná krajina, kterou plave loďka se strnule sedícími oběšenci. Tragický patos neodčinitelnosti viny všech za všechny je autorem spoluprožitý s mravním stoicismem. Historii lidstva dle něj formují výboje lidského ducha, umění, obětavá snaha lidí o zachování člověčenství v člověku. V následujících dílech Tarkovskij reagoval na hrozbu možné apokalypsy ještě více osobněji a naléhavěji. Představitel Ivana hraje v jeho druhém filmě ANDREJ RUBLEV mladého zvonaře - fanatika tvorby. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (122)
Ivanovo dětství. Podle názvu by si člověk řekl, že celý snímek se bude točit kolem chlapce (podobně jako Jdi a dívej se) a uvidíme dokonalý obraz toho, jak válka poznamenala dětskou tvář a psychiku. Částečně tomu tak bylo, ovšem mnohé scény jsou tu jako vytržené z jiného filmu, což způsobuje, že jsem se jako divák absolutně nesžil s malým Ivanem. Zdlouhavé záběry byly zpočátku fajn, ovšem později už začínaly nudit. Úvodní záběry, které ukazují nádherný kontrast (doslova ráj X peklo), byly opravdu vynikající. Celkově však zklamání, proto jen 3*. ()
Nádherně nasnímaný film o malém chlapci, jehož nevlastním rodičem se stala válka. Vzala mu matku, a stala se její náhradou. Na první pohled upoutá film hlavně krásami ruské přírody... ty březové lesíky! Pod krásným obalem se však odehrává krutý a smutný boj o přečasném konci dětství, bezmyšlenkovitém, zbytečném vrhání se do nebezpečenství ve chvíli, kdy už člověk nemá co ztratit. Válka Ivana vytvořila, válka si ho snad i vezme (tak chápu mrtvý strom na konci filmu, ke kterému Ivan doběhne) Na Tarkovského překvapivě civilní film, nikde se nezastaví na dlouho (nemá na to typické tři hodiny:) , a vypráví srozumitelně... a tak to má být. ()
Debut pana Tarkovského mě překvapil svou konkrétností a především tím, že jde o "klasický" válečný film. Vše nabíhá jako kdyby pomalu, v půli jsem myslel že už toho bylo pomalu dost, naštěstí jsem u obrazovky vydržel a byl jsem nakonec dobyt těmi Tarkovského charakteristickými volnými pouty. Po vizuální stránce je dílko téměř dokonalé (hlavně několik málo obrazů a symbolů které si budu pamatovat ještě dlouho), dokonalosti se nejen dotknulo ale i dosáhlo herectví Nikolaie Burlyayeva - a co příběh? Inu příběh je válečný, přesto jiný, atmosféra osamělejší, civilnější, lidštější... Ivan se během druhé půle vytáhl na **** a pan Tarkovský je génius. 7/10 ()
Slnkom presvetlený brezový hájik, kopa detských tajomstiev v ňom a blízkosť milovanej mamušky sú už len chlapcovou spomienkou. Prítomnosť tvoria obhorené pahýle stromov, neexistujúca rodina a neustály dym vojnového spáleniska prekrývajúci slnko a modrú oblohu. Dieťa zlomené časom v čiernobielej, snovo lyrickými výjavmi prekladanej smutnej vojnovej balade. Úvodné vtiahnutie do deja cez sen, následný tajomný prechod bažinami a odovzdanie posolstva je postupne prebíjané odbočkami z vojenského flirtovania, či čakania v zákopoch na hrane diváckej znesiteľnosti. Skvelé snové sekvencie a jednotlivé obrazy zaryjúce sa do pamäti ponorenie do priemeru ale v žiadnom prípade neumožnia. ()
Galerie (58)
Photo © RUSCICO
![Ivanovo dětství - Z natáčení](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/162/064/162064115_d6575a.jpg)
Zajímavosti (7)
- V roku 2009 bol film uvedený na detskej televíznej stanici Cartoon Network, pretože mala stanica náhodne prepnutý signál s Turner Classic Movies, ktorý v tom čase film vysielal. (Reverse01)
- Tarkovsky v tomto filme ukázal skutočné zábery z okupovaného Berlína, vrátane zuhoľnatenej mŕtvoly Josepha Goebbelsa a tiel jeho šiestich detí, ktoré ich rodičia zavraždili 1. mája 1945 v Berlíne. (Reverse01)
- Novelu Vladimira Bogomolova „Ivan“ z roku 1957 se neúspěšně pokoušeli adaptovat jiní sovětští tvůrci, než ji na přímluvu režiséra a pedagoga Michaila Romma nabídli čerstvému absolventovi moskevské školy VGIK Andreji Tarkovskému. Ten dokázal příběh osiřelého dvanáctiletého Ivana prodchnout uhrančivou směsicí metaforiky a expresivnosti. (Zdroj: Letní filmová škola)
„My discovery of Tarkovsky's first film was like a miracle. Suddenly, I found myself standing at the door of a room the keys of which had, until then, never been given to me. It was a room I had always wanted to enter and where he was moving freely and fully at ease. I felt encouraged and stimulated: someone was expressing what I had always wanted to say without knowing how. Tarkovsky is for me the greatest, the one who invented a new language, true to the nature of film, as it captures life as a reflection, life as a dream.“ (Ingmar Bergman) „How is it that for the first time in my knowledge the charge of schematism could be sustained against the articles that L'Unita and other leftwing newspapers devoted to Ivan's Childhood which is one of the most beautiful films I have had the privilege of seeing in the last few years? [...] Madness? Reality? Both of them: in war, all soldiers are mad, this child monster is an objective testimony of their madness because it is he who has gone the farthest. It is neither a question of expressionism nor that of symbolism, but of a certain manner of narration demanded by the very subject, what the young poet Voznessenski used to call "socialist surrealism.“ (Jean-Paul Sartre vo svojom dopise Alicatovi, vydavateľovi časopisu L'Unita, ktorý zverejnil negatívnu kritiku Ivanovho detstva po jeho ocenení v Benátkach. Celý dopis. K filmu sa naďalej prihlásil napríklad i Krzysztof Kieślowski.)_____O Ivanovom detstve Ingmar Bergman tvrdí, že prišlo s novou rečou, Jean-Paul Sartre hovorí o žánri postavenom do priamej opozície voči socialistickému realizmu; socialistickom surrealizme. Už vo svojom celovečernom debute prejavuje Andrej Tarkovskij neklamné znaky neskoršieho štýlu a virtuózne ohýbanie klasického filmového jazyka - niekoľko druhov strihu, asociatívna montáž, práca s hĺbkou a ostrosťou záberu, mizanscénou, výrazná zvuková kulisa a jej zápasenie s hudbou a dialógmi, poetické stvárnenie živlov, estetizácia prírody a ďalšie. Ivanovo detstvo hľadí na vojnu viac z odstupu a miesto oslavného pátosu volí tvrdší psychologický prístup k hrdinom spolu s civilným hľadiskom, čo ho približuje k filmom ako Leťat žuravli alebo Pieseň o sivom holubovi. Tie medzi iným pripomína tiež striedaním dejových a lyrických pasáží, v ktorých prehovára najmä obrazom a početnými symbolickými výjavmi. Spoločným prvkom s ďalšou Tarkovského tvorbou je i rozradenie príbehu do pomyselných kapitol, ktoré je viac-menej prítomné v každom jeho filme, nech už je to priamo a explicitne (Andrey Rublyov), alebo ako niekoľkoaktové rozprávanie (Soljaris, Stalker)._____Kontrastné prvky sa opäť zlievajú do celistvého kontrapunktu. Oheň a voda, ticho a hluk, harmónia a nepokoj, detstvo a dospelosť, sen a realita, stiesnený a otvorený priestor, nekonečné vyčkávanie a náhla smrť, poetické a prozaické modely rozprávania. Ivan sa opakovane brodí riekou, ktorú zovierajú dva brehy - jeden ich, druhý nepriateľa. Prichádza o detstvo a poznačený vojnou potláča šialenstvo tým, že predčasne dospieva. Jeho dospelosť je však hrozivá, zatrpknutá a chladná natoľko, že i zúfalé nadbiehanie dôstojníka krásnej zdravotníčke popri nej vyzerá ako naivná detinská pochabosť. Šialenstvo však úplne nemizne - vyčkáva v temných zákutiach a tieňoch expresionistických komorných interiérov, zakráda sa sugestívnymi nočnými morami a halucináciami, vynára sa z desivých spomienok a opäť vnára pod jasnú hladinu vedomia. Nevidieť ho, a predsa je všade navôkol - v tlejúcich trámoch spálených domov, v beznádeji matiek a strachu detí, v dušiach vojakov ukrytých v zákopoch, v troskách lietadla, ktoré sa zo zeme týči ako veľký kríž do nebies. Utiecť pred ním na loďke je nemožné._____A predsa v závere, ktorý sa pre režiséra príznačne obracia k spiritualite, ponúka Tarkovskij východisko. Nájsť spomedzi nekonečných radov stromov ten jeden, ten náš - strom života. Na druhé zhliadnutie docenené - a pochopené. 90% () (méně) (více)