Režie:
Alejandro JodorowskyScénář:
Alejandro JodorowskyKamera:
Jean-Marie DreujouHudba:
Adán JodorowskyHrají:
Brontis Jodorowsky, Axel Jodorowsky, Adán Jodorowsky, Alejandro Jodorowsky, Bastián Bodenhöfer, Eugenio Morales, Alisarine Ducolomb, Jeremias Herskovits (více)Obsahy(1)
Po třiadvacetileté pauze se na scénu triumfálně vrací chilský vizionář Alejandro Jodorowsky, který natočil kultovní klasiky jako Krtek nebo Svatá hora. V tomto jedinečném autobiografickém snímku se mladý Jodorowsky setkává s fascinujícími postavami, které přispěly k rozkvětu jeho surrealistického vidění světa. Legendární režisér se narodil v roce 1929 v Tocopille, pobřežním městě na okraji chilské pouště, kde se film natáčel. Fantaskní drama, v němž se mísí tvůrcův osobní příběh s metaforou, mytologií a poezií, je věrným odrazem jeho filozofie, že realita zdaleka není objektivní, ale spíše "tanec" vytvořený naší vlastní představivostí. (Cinemax)
(více)Videa (2)
Recenze (13)
Pošuk a narcis Jodorowsky dostal po 25 letech peníze na další film, obsadil do něj snad celou svoji rodinu, ale mnoho překvapení se nekoná, film obsahuje vše, na co jsme u něj zvyklí. Nepočítáme-li HD kvalitu a občasné decentní digitální triky, klidně by film zapadl mezi jeho kultovní kusy ze 70. let. Jen by filmu prospělo zkrácení o půlhodinu. ()
Akoby sa Alejandro Jodorowsky prebral po vyše dvoch desaťročiach z hyperspánku a bez akýchkoľvek problémov pokračoval v natáčaní svojich bizarných výjavov. Tam kde skončili snímky El Topo a Holly Mountain tam pokračuje Tanec reality. Je to totálne absurdný autobiografický obraz tvorcu, ktorý nám predvádza svoj život v detstve. Ide o nesmierny mindfuck na aký sme od Jodorowskeho zvyknutý, príbeh skáče z jednej psychotropnej absurdity do druhej. Dej sa prekrúca do iracionálnej formy kde sa opäť všetko prekrúca na druhú.. Od politických zriadení až po náboženstvo. Vizuálna stránka je tiež takisto tradične púštna. Bolo tu zopár momentov ktoré mi nesadli ako prsatá speváčka opery, ktorá keď rozprávala tak neustále spievala, bolo jej tu neúrekom, a nie príliš podarené CGI efekty ale celá tá silná myšlienka, o nechutnosti peňazí a zvrhlom boji o moc, bez problémov tieto negatívne prvky vrhá do tieňa zabudnutia. Je to silný kúsok ale rozhodne nie pre každého. ()
Bohužiaľ, žiadny Jodorovskeho Fanny a Alexander sa nekoná. Majster priniesol autobiografický balík svojich najtypickejších trademarkov, ktorý však namiesto neuchopiteľnej vnútornej magickosti, hlavnej hnacej sily jeho predošlých filmov, predkladá iba akýsi rozriedený fairy-tale opar, neschopný vytvoriť koherentnú, pútavú atmosféru. Z filmu nevyteká do diváka žiadna "ektoplazma". Všetko potrebné bolo povedané v predošlých filmoch a La Danza de la Realidad vyznieva do stratena ako nepotrebný návrat. Zbytočnosť. ()
Ať už si myslím o Tanci reality cokoli, tuším, že má nejpodstatnější význam pro samotného Jodorowského. Je to jakési jeho ohlédnutí za životem, léčení bolavých míst nejen svých, ale i jeho rodiny pomocí psychomagických a poetických aktů. To je nejspíš i důvod, proč Jodorowsky zapojil do filmu značnou část své rodiny coby aktéry. Tanec reality je v mnohém autobiografické dílo, k jehož interpretaci či hlubšímu pochopení doporučuji četbu Jodorowského knih, které vyšly v českém překladu: Psychomagie, Kdeže ptáče nejlíp pěje a Tanec reality. Zatímco jsou všechny tři knihy naprosto strhující, jejich atmosféru se Jodorowskému ne zcela podařilo převést na plátno. Absurdní rovina vítězí na úkor surrealistické a snové. Jenže právě až spojením těchto ingrediencí může vzniknout něco mimořádného. I přesto patří Jodorowsky k nejvýraznějším filmovým režisérům posledních bezmála padesáti let. Pro mě je především mimořádně inspirativní, pozoruhodnou a fascinující osobností. ~ Náš genealogický strom představuje z jedné strany past, která omezuje naše myšlení, emoce, touhy a materiální stránky života a z druhé strany je pokladem, který v sobě skrývá převážnou většinu našeho vnitřního bohatství… Prostřednictvím odpuštění můžeme proměnit svou vlastní rodinnou historii v hrdinskou ságu. ~ (A. Jodorowsky, Kdeže ptáče nejlíp pěje). ()
Ze začátku jsem si říkal, že je to až překvapivě srozumitelné a snadno přístupné, ale zhruba kolem té scény, kde kozatá máma, co místo mluvení zpívá, uzdravila manžela tím, že se na něj vymočila, jsem svůj názor definitivně změnil. Druhá polovina už se leckdy dost vleče, obzvlášťe části zaměřené pouze na otce, ty o malém Alejandrovi byly pro mě mnohonásobně zajímavější. Pořád ale jako celek hodně zajímavá záležitost, ačkoli se Svatou Horou se v mých očích rovnat nemůže. 7/10 ()
Reklama