Režie:
Mauro BologniniKamera:
Leonida BarboniHudba:
Piero PiccioniHrají:
Jean-Paul Belmondo, Claudia Cardinale, Pietro Germi, Romolo Valli, Paul Frankeur, Paola Pitagora, Rina Morelli, Renzo Palmer, Maurice Poli, Emma Baron (více)Obsahy(1)
Smrt bohatého patriarchy v roce 1885 rozpoutá rodinný boj o moc. Jeho syn Fernando se rozhodne vykoupit ostatní příbuzné, aby získal nad majetkem plnou kontrolu, ale jeho venkovský synovec Amerigo se nechce nechat přesvědčit. Amerigův postoj je nalomen, když se vydá do Florencie a potká prostitutku Bianco, kterou by rád zahrnul luxusem. Cynická zápletka, postavená na beznadějné vášni venkovského chlapce k tvrdé florentské prostitutce, dala příležitost ke skvělým hereckým výkonům vytvářejícím věrohodné dobové typy. To vše podtržené suverénní režií a pozoruhodnou kamerou připomínající fotografie z konce 19. století. (FebioFest 2006) (oficiální text distributora)
(více)Recenze (20)
Najoblubenejsie Belmondove roly su akcne scenky a komedia - predtym, nez dostaval aj komedialne ulohy, si zahral hlavne v tychto vaznych ulohach. Belmondo hrat vie, tu bol este hodne mlady, takze sa mal co ucit a hlavne zbierat filmarske skusenosti + aj ie s mladymi atraktivnymi slecnami. . Stredna cast filmu sa vlecie, tempo je tiez take nijake, a dialogy tvoria vatovo plane plky, trochu to potom do nadpriemeru potiahol silny zaver : 80 % ()
Citlivý, ale nesentimentální příběh o venkovském mladíkovi, který se vší silou pokouší vyplavat z natlakovaného akvária, kterému se říká italská rodina, a zamiluje se do prostitutky, na jejímž vzhledu se čas a profese ještě nepodepsaly. Chtěl by ji nosit na rukou, ona ale stojí víc o zlatá vejce než o modré z nebe. I když, těžko říct. Bianca je nestálá, nevypočitatelná a nečitelná nejen pro chudáka Ameriga, ale i pro diváka. Až do titulků jsem čekala, že se mraky roztrhnou a všechno se vyjasní, ale ve Florencii prší pořád dál. Bůh prý tvořil svět od nejjednodušších forem života po nejsložitější, a proto jako poslední vznikla Eva. Možná je pravda, že muži nikdy nedokážou pochopit ženy, určitě je ale pravda, že my ženy občas nerozumíme ani samy sobě. Proto nejspíš nedokážu pochopit Biancu, její motivace, a proč nechce žít happily ever after. ()
Za pozornost především stojí linie vyprávěného příběhu, která má dekadentní obraz doby a zajímavý až téměř sociologický děj ze života tehdejší určité části italské společnosti. Hlavními trumfy filmu jsou tentokráte skvělý tandem. Jean Paul Belmondo ve zcela jiném ladění a temperamentní kráska Claudia Cardinale, jež okouzluje svým půvabem. Dodám ještě, že i přes svou dějovou tragičnost nepostrádá tento snímek opravdový filmový zážitek. Prostě to byl hezkej film. ()
Nejprve.. filmový pár Claudia Cardinale a Jean-Paul Belmondo je jedním z nejpůsobivějších, co jsem kdy viděla a oba se mi ve svých rolích moc líbili. Příběh venkovského kluka, kterého po smrti dědečka nuceně přesadili do města ke strýci (ten byl teda extra eklhaft), nepostrádá nic na uvěřitelnosti, on se prostě zamiloval, silou svého mládí, celým srdcem, naprosto bezhlavě.. Možný spoiler, kdo neviděl, nečíst dál... Prostitutka Bianca je poněkud z jiného těsta, už má něco za sebou a ví, velice dobře ví, že bez peněz to v životě holt nejde a když má volit, jestli lásku nebo peníze, je celkem jasné, jak se rozhodne, i když ji to bolí.. Zdařilé drama, oko nezůstalo suché.. ()
„Rozprávaj mi nejaký príbeh. Veselý alebo smutný? Veselý, či môžeš. Bol raz jeden cintorín - Shakespeare.” • A konečne [od]teraz už iba váš milý recenzent: »Ako jeden giovanotto: Amerigo "Ghigo" Casamonti z Florencie [v roku 1885], snáď sprvoti i svojho [mimoriadne chamtivého?] strýka Nanda, naprosto ["tajne"] okrádal, aby skrátka na zaplatenie istých platených služieb puttane Biance mal, za čo vzápätí i vskutku dosť poriadny výprask od tatka Štefana vlastne obdržal, odkedy to v podstate s ním už išlo len akosi dolu vodou, že sa kvôli tomu i do bordelu stiahol; keď zainteresovaný divák sa zrazu ocitol v takmer podobnej situácii, ako i ústredný protagonista, a to konkrétne aj so spoločnými, rozpačitými dojmami - extra naviac.« • A síce sa predsa talianskemu režisérovi: Maurovi Bologninimu, podarilo vytvoriť nevídanú, realistickú atmosféru, ako priam vystrihnutú z dobových katalógov z konca 19. storočia, a k tomu i s pomerne ozvláštnenou, autentickou kompozíciou obrazu v podaní renomovaného Leonida Barboniho, keďže zároveň sa k tomu i krásne vynímala dobová výprava, ktorá náramným spôsobom korešpondovala i s dobovými kostýmami; ale čo nakoniec z toho ešte hádam vyplývalo, keď hlavná postava v podaní začínajúceho, francúzskeho HERCA: Jeana-Paula Belmonda, minimálne aspoň cez rovných 50% - 60% filmového času, výhradne iba v BORDELI [s]trávila so samými šľapkami, kedy sa mi už proste i oveľa častejšie javilo, že Bébel býval úplne strateným; jednoducho povedané: ani nemal príliš čo hrať, resp. jeho charakter bol zväčša maximálne nedopečeným...? • Rozhodne sa zo strany tohto režiséra jednalo o premárnený potenciál, ktorý sa mohol napokon zúžitkovať aj o hodne premyslenejším postupom, než teda len trávenie voľných chvíľ na takomto «hriešnom mieste» s celkovo nulovým vývinom hlavného hrdinu, ktorý na mňa miestami normálne pôsobil až otupeným dojmom. • Sklamanie je URČITE namieste, pretože som očakával niečo kompletne rozdielneho, než čo mi totižto práve tento režisérsky autor naservíroval priamo na tanier, z ktorého mi mimochodom prílišne ne[za]chutilo, nakoľko ponúkané ingrediencie sa nezhodovali s mojimi celkovými chuťovými pohárikmi/predstavami... ()
Galerie (26)
Zajímavosti (2)
- Statek Belmondo (Amerigo) původně odmítl, jelikož byl zavalen různými nabídkami, měl za sebou spoustu natáčení a chtěl si odpočinout. Dokonce si odmítl přečíst scénář. Ale jeho autor Michel Bologniini ho pronásledoval až do Paříže, kde ho nalezl na boxerském zápasu. Takže se nakonec Belmondo se scénářem seznámil, ale na natáčení dorazil, až když se už nějakou dobu filmovalo. (Pierre)
- Jean-Paul Belmondo (Amerigo) ve své autobiografii "Mých tisíc životů" vzpomínal, že "nejprve jsem nad přijetím role ohrnoval nos, protože jsem si chtěl udělat pauzu, na chvíli zastavit – v tomto roce jsem natočil čtyři filmy. Oženil jsem se, ale neměl jsem nikdy čas odjet na svatební cestu s Élodií. Tak teď přišel čas. Když jsem se vrátil z Paříže, šel jsem do produkce, abych uspořádal své záležitosti a potvrdil odmítnutí role. Na židli sedí týpek, který už na mě čeká. Pokouší se mě přesvědčit, abych ve Statku hrál. Na každý argument pevně odpovídám: 'Ne, nemůžu.' Ale v jednom okamžiku chlapík, který si je jistý svou věcí, položí na stůl kufřík plný bankovek. Chvíli koukám na ty prachy, vteřinu přemýšlím a říkám si, že prázdniny můžu odložit. Pak budou teprve zasloužené a … pohodlné. A přijímám tu šustivou nabídku." (NIRO)
Reklama