Režie:
Mauro BologniniKamera:
Leonida BarboniHudba:
Piero PiccioniHrají:
Jean-Paul Belmondo, Claudia Cardinale, Pietro Germi, Romolo Valli, Paul Frankeur, Paola Pitagora, Rina Morelli, Renzo Palmer, Maurice Poli, Emma Baron (více)Obsahy(1)
Smrt bohatého patriarchy v roce 1885 rozpoutá rodinný boj o moc. Jeho syn Fernando se rozhodne vykoupit ostatní příbuzné, aby získal nad majetkem plnou kontrolu, ale jeho venkovský synovec Amerigo se nechce nechat přesvědčit. Amerigův postoj je nalomen, když se vydá do Florencie a potká prostitutku Bianco, kterou by rád zahrnul luxusem. Cynická zápletka, postavená na beznadějné vášni venkovského chlapce k tvrdé florentské prostitutce, dala příležitost ke skvělým hereckým výkonům vytvářejícím věrohodné dobové typy. To vše podtržené suverénní režií a pozoruhodnou kamerou připomínající fotografie z konce 19. století. (FebioFest 2006) (oficiální text distributora)
(více)Recenze (20)
Konfrontácia ideálov s realitou umocná čiernobielym obrazom. Veľmi mladí Belmondo a Cladia Cardinale v odmeranom filme, ktorý ma nedokázal dosatočne vtiahnuť do deja. Chýbali mi tu najmä údernejšie dialógy, ktoré by zobrazené situácie dokázali lepšie vyhrotiť, herecké výkony mimo ústrednej dvojičky by mi skôr pasovali do sál divadiel ako do filmu. Takže taký priemer... ()
Citlivý, ale nesentimentální příběh o venkovském mladíkovi, který se vší silou pokouší vyplavat z natlakovaného akvária, kterému se říká italská rodina, a zamiluje se do prostitutky, na jejímž vzhledu se čas a profese ještě nepodepsaly. Chtěl by ji nosit na rukou, ona ale stojí víc o zlatá vejce než o modré z nebe. I když, těžko říct. Bianca je nestálá, nevypočitatelná a nečitelná nejen pro chudáka Ameriga, ale i pro diváka. Až do titulků jsem čekala, že se mraky roztrhnou a všechno se vyjasní, ale ve Florencii prší pořád dál. Bůh prý tvořil svět od nejjednodušších forem života po nejsložitější, a proto jako poslední vznikla Eva. Možná je pravda, že muži nikdy nedokážou pochopit ženy, určitě je ale pravda, že my ženy občas nerozumíme ani samy sobě. Proto nejspíš nedokážu pochopit Biancu, její motivace, a proč nechce žít happily ever after. ()
Musím uznat, že už mladinký Belmondo uměl zkrátka hrát a Claudia byla nádherná žena, kterou vlastně zůstala až do současného vysokého věku. Tohle drama je o životě sedláků v Itálii v 19.století, kteří o svůj majetek přijdou a v závěrečném finále hned dvakrát. Jen nejmladší Amerigo je vyslán do Florencie pomáhat strýci v obchodě. Kdo tušil, že ho očaruje krásná šlapka? ()
Jean-Paul Belmondo a Claudia Cardinale v překrásném milostném snímku natočeného na základě románu Maria Pratesiho ´L'Eredità´ v českém překladu ´Dědictví´ zasazeného do historického centra a okolní krajiny Florencie, který byl na filmovém festivalu v Cannes v roce 1961 oceněn za nejlepší kostýmy a scénografii. Příběh se odehrává na konci devatenáctého století a poukazuje na rozdíly mezi chudobou obyčejného venkova a relativní lehkostí městské buržoazie. Na rozdíly nejen mezi městem a venkovem, tedy mezi bohatými měšťany a chudými rolníky, ale i mezi láskou a rodinou, muži a ženami či současností a minulostí. Zkrátka nemálo komplikovaných protikladů překonávající city daných obyvatel. Máme tu tedy označeny dva subjekty. Venkovskou společnost zakotvenou v práci na poli a společnost městskou živící se svou vlastní chamtivostí. Nutno podotknout, že prostituce nebyla prezentována jako zdroj neřesti. A jsme u jádra věci. Hlavní dějová linka je zaměřena na Ameriga, který opustí venkov a odejde do města, kde se horlivě zamiluje do prostitutky Biancy, pro kterou je odhodlaný udělat vše, aby ji zajistil. I krádeže vlastního strýce, u kterého ve městě pracuje. Jedná se o komplikovaný vztah, jehož bariéry se snaží Amerigo překonat. Jako výrazného uměleckého snímku sice tento počin asi nedosahuje, ale má k němu hodně blízko. Děj jako takový působí značnou lehkostí a coby melodrama vyznívá značně okázale. Společenská problematika na úrovni sociálních rozdílů je pojednána krapet ostražitě, ale v jádru věci přesvědčivě. I mezi sympaťákem Belmondem a krásnou Cardinale to viditelně hodně jiskří. Pevný scénář, pevná černobílá kamera, vytvářející skutečně nádherné obrázky, a skromné, avšak uvěřitelné herecké výkony. Je to film, který pohladí a zarmoutí zároveň. Je to film, který má jako jeden z mála v sobě ukrytou jednoznačnou výpověď doby. ()
Najoblubenejsie Belmondove roly su akcne scenky a komedia - predtym, nez dostaval aj komedialne ulohy, si zahral hlavne v tychto vaznych ulohach. Belmondo hrat vie, tu bol este hodne mlady, takze sa mal co ucit a hlavne zbierat filmarske skusenosti + aj ie s mladymi atraktivnymi slecnami. . Stredna cast filmu sa vlecie, tempo je tiez take nijake, a dialogy tvoria vatovo plane plky, trochu to potom do nadpriemeru potiahol silny zaver : 80 % ()
Galerie (26)
Zajímavosti (2)
- Jean-Paul Belmondo (Amerigo) ve své autobiografii "Mých tisíc životů" vzpomínal, že "nejprve jsem nad přijetím role ohrnoval nos, protože jsem si chtěl udělat pauzu, na chvíli zastavit – v tomto roce jsem natočil čtyři filmy. Oženil jsem se, ale neměl jsem nikdy čas odjet na svatební cestu s Élodií. Tak teď přišel čas. Když jsem se vrátil z Paříže, šel jsem do produkce, abych uspořádal své záležitosti a potvrdil odmítnutí role. Na židli sedí týpek, který už na mě čeká. Pokouší se mě přesvědčit, abych ve Statku hrál. Na každý argument pevně odpovídám: 'Ne, nemůžu.' Ale v jednom okamžiku chlapík, který si je jistý svou věcí, položí na stůl kufřík plný bankovek. Chvíli koukám na ty prachy, vteřinu přemýšlím a říkám si, že prázdniny můžu odložit. Pak budou teprve zasloužené a … pohodlné. A přijímám tu šustivou nabídku." (NIRO)
- Statek Belmondo (Amerigo) původně odmítl, jelikož byl zavalen různými nabídkami, měl za sebou spoustu natáčení a chtěl si odpočinout. Dokonce si odmítl přečíst scénář. Ale jeho autor Michel Bologniini ho pronásledoval až do Paříže, kde ho nalezl na boxerském zápasu. Takže se nakonec Belmondo se scénářem seznámil, ale na natáčení dorazil, až když se už nějakou dobu filmovalo. (Pierre)
Reklama