Režie:
Viktor TaušScénář:
Petr JarchovskýKamera:
Milan ChadimaHudba:
Petr OstrouchovHrají:
Didier Flamand, Oldřich Kaiser, Jiří Lábus, Julie Ferrier, Kati Outinen, Eva Jeníčková, Taťjana Medvecká, Ivana Uhlířová, Juraj Nvota, Zuzana Kronerová (více)Obsahy(1)
Na počátku kariéry vytvořili OSKAR, MAX a VIKTOR klaunskou skupinu Busters. Jejich klauniády představovaly ostrůvky svobody uprostřed nehybné bažiny rezignace v komunistickém režimu bývalého Československa. Pak se však mezi třemi klauny cosi vážného odehrálo. Jak se ukáže, národem milovaní klauni se mezi sebou nedokážou vystát. Nyní se Oskar vrací po třiceti letech z emigrace, aby v Praze uzavřel svoji uměleckou kariéru. Setkání s bývalými přáteli vede k nevyhnutelné vzájemné konfrontaci. Osud jim tak nabízí ještě jednu šanci, jak to naposledy pořádně roztočit. I po třiceti letech otázka zůstává stále stejná: Kdo se bude smát naposled? (Falcon)
(více)Videa (5)
Recenze (192)
Takové smutné úsměvy mám fakt rád. Tohle je film opravdu evropského formátu, i když by si zasloužil trochu větší spád, tempo a kratší scény. I když tak kamera byla velmi osobitá a bavilo mě sledovat i jak je to natočené. Čekal jsem asi jiný konec, nebo nějakou jistou tečku. Tři hlavní postavy by mohly být více propojeny, než jen povídáním o minulosti. Je fajn zase vidět Kaisera s Lábusem pohromadě a mistr Flamand tomu dal ještě větší zážitek. Bravo, Viktore !! Ano, do filmů tohoto typu je třeba dávat peníze !! ()
Klauni jsou hodně zvláštní film. Viktor Tauš si v rámci své režie užívá naprosto perfektní filmařinu a kolikrát ještě krásnější kameru, která zabírá krásné kouty naší země, ale i Finska nebo Lucemburska. Horší už je to se samotným příběhem, ke kterému chvíli trvá, než se divák dostane. Není totiž divákovi úplně otevřený a tak tomu je třeba dát čas. Je třeba si zvyknout na praštěnou Finku Kati Outinen, která se naučila Česky nebo na melancholickou dvojku Kaiser, Lábus, potažmo na jejich třetího kolegu, kterého zde hraje Didier Flamand, a který už je pro změnu dabován. Jakmile to ale všechno dopadne, tak po asi hodině sledování Vám ten příběh začne sedat. Uvědomíte si, že tenhle film je opravdu významnou celo evropskou událostí a právě i Češi, náš maličký národ, na tom měl pořádný kus účasti, což potěší. To Vám ihned vyhrkne slzy do očí stejně tak, jako průběh samotného příběhu, ke kterému jste si nakonec dokázali udělat osobní vztah. A o tom tenhle film přesně je. Je komplikovaný, cesta k němu je trnitá, ale výsledek je nezapomenutelný. ()
Hodně bizarní ukázka neukočírovaných ambicí. Film, který co do kamery a práce s prostorem vypadá jako dynamická jízda, jakou bychom čekali od akčních krimi Johnnieho Toa, navíc ozvláštněná různými rádoby efektními přechody mezi záběry, kteeré zas můžou připomenout Speed Racera. Zároveň má ale extrémně statický (a velmi únavný) stařeckých příběh o třech zapšklých dědcích, kteří se skoro celý film vlastně jen vzájemně pomlouvají. Přehlídka kameramanských fajnovostí nejenže vyznívá jako samoúčelná exhibice, ale film navíc není moc zručně sestříhaný a celkově postrádá tempo. ()
Malo to svoje pozitívne momenty, hlavne námet vyzeral skvelo ale nejako sa rozchádzal postupom času. A film vyznel ako keby bol bez pointy. Každopádne sa nenechajte pomýliť názvom, síce sa párkrát možno zasmejete ale ide skôr o tienisté stránky života 3 bývalých klaunov - zatrpknutosť, hnev a choroba. Celý film sa nesie v skôr takej melancholickej atmosfére. Škoda že sa to tvorcom nepodarilo nejak viacej stmeliť a podať v nejakej konkrétnej podobe. 65-70% ()
Obrovská škoda, že fim s tak skvostným hereckým obsazením a úžasnou vizuální atmosférou stahuje do hlubin šedi scénář, který třičtvrtě scénáře jako by kroužil kolem jádra dramatu vztahu tří klaunských individualit a když k němu konečně dospěje, zmůže se jen na pár náznaků, které si má asi divák přebrat sám, a následně vyplyne do ztracena. Psychologie a jemné předivo vztahů střídá pustá konstrukce, která se pouze mechanicky rozvíjí do všech stran a nakonec zbývá spíše prázdná, notně nafouknutá bublina. Rakovina konečníku, domácí násilí, alzheimer, dávná láska a žárlivost - hodně velká nálož vážných témat na jeden film a ústřední motiv setkání rozeštvané trojice v ní obsáhne jen zlomek stopáže a vlastně se ani co se týče společných vztahů nikam zvláště neposune. Jarchovský už v Líbánkách způsobil rozpaky nad hranicí únosnosti filmového scénáře a tady bohužel tápe ještě více a dokazuje sáhodlouhými vysvětlujícími dialogy, že jeho psaní je čím dál více vhodné spíše pro papír než filmové médium. Naštěstí stejně jako v případě Hřebejka do popředí neustále vystupuje překvapivě obratná a vyspělá režie Viktora Tauše. Jen díky ní lze zapomenout na nedostatečnost děje a přítomných charakterů, jelikož Klauni každou chvíli podmaňují silnou atmosférou, vizuálními nápady a neustále přítomným podpovrchovým smutkem za plynoucím časem. Například způsob, jakým je pracováno se silně stylizovanou lokací Viktorova temného, sešlého domu prosvětlovaného jeho "vílou" má co do činění s filmovou magií velkých tvůrců. Rovněž ústřední trojice obsazená silnými hereckými osobnostmi hravě zakryje nedostatky napsaných postav, hlavně díky velkému prostoru na jejich rozehrání. Bohužel, u epizodních postav tento prostor chybí, a proto herecké jistoty jako Taťána Medvecká a Ivana Uhlířová nakonec nedokáží vystoupit ze svých mdlých charakterů. Klauni jsou tedy nakonec po filmařské stránce brilantní snímek evropské úrovně, který by mohl být ozdobou festivalů, jeho tvůrčí vzlet by však nesměl být bržděn scénářem, který se jeví jen jako neustále natahovaná expozice zásadního příběhu. Snad bude mít Viktor Tauš příště větší štěstí na zvolenou předlohu a jeho režijní talent se s ní protne a dosáhne tak vyšší roviny, ne pouze působivé ilustrace. ()
Galerie (21)
Zajímavosti (11)
- Původně se do kina snímek chystal už v říjnu 2013, jenže se strhla tlačenice, stejný měsíc si totiž vybraly k premiéře i české filmy Přijde letos Ježíšek?, DK, Příběh kmotra, Všiváci či Kameňák 4. Proto Klauni svůj start posunuli na konec listopadu. [Zdroj: kultura.idnes.cz] (hippyman)
- Pro autora námětu, Borise Hybnera, je film osobním rozloučením s kariérou. Podle jeho slov není film autobiografický, i když podobnou klaunskou trojici tvořil s Ctiborem Turbou a Bolkem Polívkou, jednotlivé postavy vymyslel spojením charakterů odpozorovaných od mnohých svých kolegů. (Zdroj: Wikipedia.cz)
- Vzhledem k jazykové bariéře byl nutný u Flamandovy postavy dabing. Tvůrci proto oživili postup, který se používal u spaghetti westernů. Spočítají se slabiky v domácím jazyce a zahraniční herec pak místo textu hraje čísla. [Zdroj: kultura.idnes.cz] (hippyman)
Reklama