Obsahy(2)
Příběh hrdinů filmu Taxi do Tobruku se odehrává v říjnu roku 1942 v Libyi okupované německými jednotkami. Z jedné bojové akce komanda z Long Range Desert Group, zůstali jen čtyři muži. Když jim nepřátelské letadlo zničí auto, zůstávají ztraceni v poušti bez vody a radiového spojení. Jediné, co jim zbývá, je jít pěšky do El Alameinu. Stopy auta je zavedou k německé hlídce, která právě bezstarostně odpočívá v dunách pouště… Film je adaptací románu Reného Havarda a vychází z osudů příslušníků francouzských odbojových sil (FFL), kteří v rámci britských speciálních jednotek (Special Air Service) prováděli sabotáže na německých jednotkách Afrika Korpsu generála Rommela v letech 1942–43. Do hlavních rolí obsadil režisér Lina Venturu a Charlese Aznavoura. (Česká televize)
(více)Recenze (53)
Tento film představuje absurditu války ve své krystalické podobě. Z běžně pracujících mužů se stávají vojáci, kteří se snaží zlikvidovat nepřítele, se kterým by za normálních okolností šli třeba na pivo. Celý válečný aparát je v podstatě nastaven tak, aby ve vojácích probouzel špatné stránky, propagandou zabalené do spravedlnosti těchto činů. Naštěstí u většiny vojáků i nadále vítězila lidskost, která pak mnohdy vytvářela přátelství napříč válečnými stranami, byť takové přátelství působilo dost bizarně. Závěr filmu mě však opravdu usadil, tu hořkost cítím ještě teď. ()
Skvěle obsazený film se silným protiválečným poselstvím. "Než někoho zabíjíte, měli byste ho napřed znát"! Drama plné takové neohrabané, ale o to působivější lidskosti. ()
"To je pálenka ??" - "Tříhvězdičková !!" - "Dej to sem !!" - "Ani náhodou !! Sebrali jste auto německý armády.. Dobře !! To je válka !! Ale tohle je moje !!" - "Není čas mu dát zase pár facek ??" ;) ()
Je zajímavé udělat film z 2.světové války, ale zároveň tak minimalistický. Jak typické, pro Francouze. Bohúžel z prostoru ve kterém se film odehrává a situace hlavních hrdinů nebylo vytěženo mezilidské drama jak tu mnozí píšou. Upřímně, chování hlavních hrdinů bylo mnohdy nereálné a psychologie mezi postavami poměrně jednoduchá. Já bych film označil za dobrodružný film z prvky komedie. Jako takový má své kouzlo a charisma. A ta naivita je v něm i příjemná. Ale možná jsem čekal trochu něco jiného. Ani ten závěr nevyzněl moc dramaticky, protože se pak hned objevily titulky s tou veselou hlavní melodií. Takže konzervační mezilidské drama na které jsem se těšil, se nekonalo. Ale jako takový dobrodružný chlapský film na jedno zkouknutí to bylo dobré. ()
Un Taxi para Tobruk alebo en francais Taxi pour Tobrouk je dalsim skvostnym francuzsko -spanielskym filmom, ktory som mal moznost vidiet. Film o vojakoch v pusti bez vody so znicenym autom ma stale co do seba. Prvych 10 - 15 minut treba prezit, lebo nic sa nedeje, ale potom nastupi prava filmova jazda. Hlavne, ked jej dominuju herci ako Vino Lentura /Touchez Pas au Grisbi s Gabinom/, Hardy Kruger /Prilis Vzdaleny Most a legendarni Osvobozeni Jurija Ozerovova/ a Charles Aznavour /Plechovy Bubinek/. Film ma vyborne a dost strhujuce tempo, takze nuda bola stlacena na minimum. Realie pusti a polopusti potesia a dialogy na urovni. Zaroven je Un taxi para Tobruk filmom, vdaka ktoremu si sirsia verejnost zacala vsimat rezisera Denysa dela Patelliera. 94 % ()
"V každém boxerovi dřímá jeden Platón." Tak si to foukáme na písečnou trubku. Tak si tu broukáme "opuštěneckou" melodii. My, Robinsoni, v moři vln hrubých zrn, barvy rudého medu. ()
Na papíře to vypadá jako modelová konstrukce - jedno auto, za Německo aristokrat, za Francii boxer, intelektuál, žid, a přistěhovalec. Za jak dlouho tento vzorek Evropy pochopí, že jsou na jedné lodi (pardon autě)? Naštěstí dialogy napsal zkušený Michel Audiard, herecká sestava je excelentní, takže celý film šlape jako hodinky a situace střídá situaci. Jenže to je taky jeho hlavní nevýhoda. Nejde ani jednou pořádně do hloubky, a není v něm vlastně žádný konflikt. I konec se nese v duchu deux ex machina, aby se žádný z hrdinů "neušpinil". Ovšem i přes to, že Audiard nechce hladit diváka proti srsti, dýchna na vás ta absurdita. Jak dlouho skupině lidí v poušti trvá, než se oprostí od přihlouplých válečných konfliktů... ()
Atraktívne prostredie severnej Afriky počas 2. sv. vojny, zaujímavá partička skladajúca sa zo štvorice francúzskych vojenských buranov a chytrého nemeckého dôstojníka a celkom zaujímavo sa rozbiehajúca púštna road-movie. Film ide od začiatku na vec a viac pripomína dobrodružne pôsobiace macaroni combat filmy, čo je do istej miery jeho devízou. Ventura s Krügerom to zasa dokážu obstojne ťahať na hereckom poli. Nejaké dramatické polohy však iba kĺžu po povrchu. Napr. taká zachádzka do Nemcami okupovanej oáze si žiadala väčšie grady, resp. aspoň nejaké. Pýtalo si to aj viac akcie. Ale najslabším článkom je nedotiahnutý záver, ktorý akoby sa ani nekonal a je vypovedaný iba (rozprávačsky) jednou vetou. Scenárista mal asi dovolenku. ()
nEE.. ()
Není to vůbec špatný válečný film, jen jsem čekal trochu víc. Ventura je fajn a film ukazuje rozdíl mezi Němci a Francouzi. Smolný konec je bohužel často skutečnou realitou. ()
Není mi jasné, zda je tu vše myšleno vážně. Válečné drama ano, ale jen na začátku a na konci, většina filmu se nese v duchu nechtěné a nepovedené poloamatérsky slepené parodie, kde i Lino Ventura se chová jako maňásek na provázku (loutkovodič má parkinsona). 50% (65 hodnotících přede mnou je nekriticky nadšeno - 86%). ()
Konverzační a dobrodružná jízda bez válčení. Obsazení a dialogy jak vtipné tak k zamyšlení, ale nezlobte se na mne, omáčka okolo je dost slabá. Několik naprosto nesmyslných rozhodnutí v ději a neschopnost jen pár let po válce zařídit, aby to vypadalo trochu realisticky to dost sráží. Stejně tak místy podivný střih, kdy máte dojem že zmizel kus děje nebo co. A ta idiotská tralala hudba jak z Četníků ze Saint Tropez tomu taky moc nepomohla. To se švagr moc nepředvedl. ()
Já bych řekla, že to byla spíš hořká dobrodružná komedie z válečné pouště. Na mě tam bylo málo války - něco na začátku, pak nějakej nálet a trocha na konci. Největší drama se odehrálo na minovým poli. Jinak jde spíš o takový bloumání pouští, rozhodování se, do jakýho místa zrovna jet a střídání se v tom, kdo je čí zajatec a jak tuto situaci změnit. Vypadá to, že Němci sice byli lépe vycvičeni ke znalosti Ženevských konvencí než Francouzi, ale že jinak byli úplně blbí, protože nerozeznají své vojáky od těch nepřátelských a klidně jim dají palivo na další putování. Chlapci se nakonec docela sblíží a tak je ke konci čeká dilema, zda projevit lidskost nebo ctít zákon, že zajatci se prostě nepouštějí. "Lidi se mají zabít dřív, než je poznáš." No, to byl leccos vyřešilo... ()
"Poplazím se těch 700 kiláků třeba po břiše, ale zvládnu to!" - "Tohle je komando..komando kecalů!" - "Seš zajatec? Ne! Tak makej!" - "Měl jsi pravdu, lidi se mají zabít dřív, než je poznáš..." ()
Dobrodružné i vážné, avšak místy také humorné. Mé oblíbené rysy francouzského filmu. ()
Po Víkendu na Zuydcoote další starší film v krátké době vykreslující absurditu a zbytečnost války. S použitím minimálních prostředků a cca 10ti herců (nepočítám-li počáteční a závěrečnou scénu) člověk dostal dost přesný obraz o tom, se těm lidem zataženým do války asi honilo v hlavě. Občas se to auto s vojákama šinulo pouští až zbytečně dlouho, ale to se prostě v době vzniku filmu dělávalo dost často. ()
Spíš než válečný se u Taxi do Tobruku hodí označení protiválečný snímek. Vychází totiž z myšlenky, že nepřítel se má zabít hned, než ho člověk stačí poznat a také z toho , že - jak říkával Švejk - ve válce se situace mění každým okamžikem a na člověku v ní pramálo sejde. Jinak hezká pocta jednotce dálkového průzkumu LRDG se skvělým hereckým obsazením. Co trochu zamrzí je použití neautentické techniky (v roli německého tanku je snad nějaký zakrytovaný pásový traktor nebo co), které nezachrání ani opravdový Messerschmit Bf 109. ()
Za konec bych sice dal klidně 10 hvězd, ale jako celek mi to až zas tak geniální nepřišlo. Výborně to napsal Mortak - hrdinové mají málo "slabostí" a při situacích, kdy by mohli protivníkovi znepříjemnit život a změnit tak situaci, prostě kvůli jakési nevysvětlené "cti" nereagují. Takhle je to nadprůměrný (proti)válečný snímek, ale nijak pamětihodný. ()
Pouští pomalu jede 5 relativně čistých a stále hladce oholených mužů. Až když jeden celkem dost neopatrně šlápne v minovém poli na nášlapnou minu. Konec je také poměrně nečekaný, Francouzi v německém autě, to může přežít jen jeden. ()
Reklama