Český žurnál - Série 5 (2017) (série)
Obsahy(1)
Když norský úřad na ochranu dětí Barnevernet v roce 2011 odebral manželům Michalákovým oba syny, vyvolalo to silnou vlnu kritiky. Režisérka, sama matka dvou dětí, se proto vydala do Norska zjistit, zda stát rodičům skutečně nařizuje, jak mají své děti vychovávat. Investigativně pojatý dokument skrze individuální příběhy a rozhovory s odborníky rozkrývá, že jde o mnohem komplexnější problematiku, než jak ji vykreslují česká média. Jasně nastavená pravidla sice mohou být omezující, zároveň jsou ale zřejmě jedním z důvodů, proč Norsko patří mezi nejšťastnější země světa. (Česká televize)
(více)Recenze (13)
Najšťastnejší ľudia žijú v Nórsku. To mi trochu zaváňa tým, že to tak musia nahlásiť, inak by mali problém. Protestovať by proti tomu mohla Severná Kórea, že najšťastnejší ľudia žijú podľa ich prieskumov práve tam. Aj mnoho iných vecí v Nórsku podľa tohto filmu mi pripomínalo totalitný systém, aký sme dobre poznali. Nechýba ani povinný sprievod s vlajkami na deň ústavy. Ich sociálny úrad Barnevernet sa z nášho pohľadu zdá postrachom a môže kontrolovať skoro všetko v rodine. Ich výhradou môže byť napríklad aj to, že je príliš upratané a byt nevyzerá na to, že v ňom žijú deti. Ani si nechcem predstaviť, čo by bolo, keby tam bol neporiadok. Zakázané je kŕmenie detí, pretože to obmedzuje ich samostatnosť alebo aj spanie so svojimi deťmi v jednej posteli. Ak sa robí narodeninová oslava dieťaťa, nesmie sa pozvať iba niekoľko spolužiakov, ale musia sa pozvať všetci, inak by boli ostatní diskriminovaní a to je trestné. Kam až môžu zájsť demokratické zákony? Ten záver s najšťastnejšími matkami na svete, ktoré sa na tom s rozpačitými úsmevmi dohodli, je božský. Výborný dokument, ktorý sa aj snaží ukázať veci nielen čiernobielo, ale napriek snahe sa to nedarí. Oslovili a dali priestor v podstate každému, kto má čo povedať k veci, viac asi urobiť nemohli. –––– Může mi někdo nařídit, kolik čokolády mohu dát svému dítěti? Může někdo rozhodovat o tom, jestli jsem dobrý rodič, nebo jestli vůbec mám být rodičem? –––– Ŕíkal, že nemůžeš vygúglit slovo Barnevernet na jeho počítači. Může přijít kvůli tomu o práci. ()
Určitě je potřeba ocenit snahu, že autorky daly prostor i druhé straně, ale mě to v odporu vůči norské sociálce jen utvrdilo. Barnevernet tu není jen za organizaci, která podle své libovůle odebírá děti, ale i za prodlouženou ruku státu, která buduje uniformní společnost a nepřipouští sebemenší odchylky. A to mi přijde ještě děsivější, než samotné odebírání. Člověku pak vytanou na mysli všechny ty scifárny zabývající uspořádáním společnosti v budoucnosti, kdy se z ušlechtilých myšlenek vyvinuly diktatury. 80% ()
Ježíši Kriste!!! To není braní jména božího nadarmo, to je výraz naprostého zoufalství ! Norsko, prober se z téhle šílené noční můry rodičů i dětí, rodů, celého národa, proboha! Už teď je pozdě, už teď je pět minut po dvanácté. Co se nechá napáchat "dobra" na základě určitě ušlechtilých myšlenek různých Nevýchov a Respektů (v Norsku je to Zrada) je naprosto neuvěřitelné. Tohle nemůže být pravda, ne v dvacátém prvním století v Evropě....jak můžou vzít dítě matce 14 hodin po porodu a už jí ho nevrátit s tvrzením, že si utvořilo citovou vazbu na jiného člověka, ježíši kriste, to se nedělá přeci ani zvířatům...a tahle instituce má něco společného s právy dětí??? Jasně, že jsou Norové nejšťastnější národ, kdo by taky říkal něco jiného tam, kde Vám dítě můžou vzít jen proto, že se na někoho nepodíváte zrovna s úsměvem....Paní Michaláková je Hrdinka, které nezbývá než strašně moc držet pěsti a modlit se za ní a za návrat jejich synů k ní. Jak může být paní Michaláková pedagogická asistentka (pro paní Elšíkovou - i kdyby v tý MŠ dělala jen uklízečku, pořád je v MŠ u dětí a pořád vychovává dceru svého přítele !) a nesmět vychovávat svoje děti??? Co mi uniká? Někdo někomu za ty děti platí? Tohle je neoddiskutovatelně trestuhodné...neskutečné. Škoda, že dokument nevysvětluje, jak se k téhle situaci Norsko vlastně dopracovalo, pozadí za vznikem Barnevernetu a jeho vývojem. Ale to by bylo samozřejmě na samotný díl. Sem s ním...tvůrci tužte se, Norové "vzmužte se" ! ()
Jako nestranný dokument to za moc nestálo a na druhou stranu to ani nepředstavilo nějaké vlastní zásadní stanovisko, kterému se to alibisticky vyhlo v posledních několika minutách. Člověk se nic podstatného nedoví, výběr participantů je pofidérní a schází nějaká fundovaná analýza, která by srovnávala situaci u nás a v Norsku, případně aby osvětlila reálné fungování Barnevernetu v pravých faktech. Trošku mne pobavila paní, která se prezentovala replikami "a víte já jsem platila 10 let daně" a "strašně přísná škola, měli známky a mnoho úkolů". A k tomu ji štáb nebyl schopen ani natočit tak aby jí nesvítilo slunce do očí (resp. ona se musela stínit sama, což už samo o sobě působí jako nefér jednání). ()
Silné téma - Miloševičové se bohužel nepodařilo téma využít beze zbytku, i když chápu, že točit o tomhle tématu v Norsku není jednoduchá záležitost (samo o sobě něco vypovídá). Skupina neochvějných věřících ve vyšší morální standard Západu (autoři Fora 24- Norsko se nemůže mýlit! - viz Monika Le Fay nebo Jan Burian) ve fungování Barnevernetu a potažmo celé norské společnosti nic špatného neuvídí, žádné hrůzy potřeby kolektivního souhlasu je z míry nevyvedou, naopak, oni je chtějí a míří k nim. Protinázor (viz výborné shrnující články Andreje Ruščáka, který i v tomto dokumentu vystupuje a mluví o společenském tlaku) naopak podonosti mezi sektářsko-socialistickým přístupem a chováním norských úřadů dohromady dá - a já souhlasím. To vnímání světa připomíná a kopíruje střet progresivistů, v jejichž pojetí stát ví všechno nejlíp (tedy opravdu stát je víc než rodina) a konzervativního, který si myslí opak. V Norsku je socialistický názor omoudrém státu doveden do krajnosti a to takové, že mi vrtá hlavou, jak to, že ještě žádný zoufalý rodič po některém donebe volájícím zásahu místní pobočku lupičů dětí prostě nevystřílel. ()
Výpověď o "státu šťastných lidí" je velmi poučná až otřesná, zejména totalitní dohled nad dětmi, které tam patří státu. (Asi pro "vyváženost" je ve filmu uvedena zavádějící informace o stavu u nás, když se lze domýšlet, o jaké děti jde a proč jsou v ústavech umisťovány - ale nesmí se to veřejně publikovat...). Bohužel režijně slabé, proto jen průměrné hodnocení. ()
Standartní dokument - je nastoleno téma a dáme prostor všem stranám. Střet dvou světů : na Severu totální zájem o svobodu dětí (na úkor vůle rodičů) a v Čechách výchova žádná (rozmazlenost a zároveň zákazy). ()
Už vím proč jsou Norové "nejšťastnější" národ. Vláda jim to prostě nařídila. ()
Moje očakávanie, že sa tvorcovia poriadne pozrú na zúbok Barnevernetu, bolo zrejme prehnané - pre cudzincov s minimálnou znalosťou prostredia to je asi nemožné. Miesto toho ide o malú svojpomocnú sondu toho, ako je Barnevernet v Nórsku vnímaný bežnými ľuďmi a čo dobrého a zlého prináša.↵ Oceňujem triezvy prístup bez predsudkov, ale chýbali mi vyjadrenia fundovanejších obhajcov a kritikov Barnevernetu.↵ Celkové vyznenie - Barnevernet koná množstvo dobrých vecí, ale až príliš ľahko môže dôjsť k pochybeniu a zneužitiu možnosti odobrať dieťa - je aj tak znepokojujúce. Z pozoruhodných vyjadrení ma asi najviac dostalo to o malajzijskom kŕmení rukou, ktoré môže prispieť k odobraniu dieťaťa (!) ()
Norsko jako prototyp novodobého fašistického státu a Barnevernet jako novodobé gestapo. Jako by se zhmotnily některé pasáže z Orwellova románu "1984"... ()
Dokument jistě není dokonalý, ale v puritánském Norsku muselo být tak obtížné ho natočit. Moc se mi líbí, že není jednostranně zaměřený a prostor dává všem stranám. Názor si tak může udělat divák sám a je to možná potom ještě děsivější než kdyby nám někdo kázal o hrůzách a plameni pekelném. Slyšet to z ůst těch lidí, vydá na tisíc českých článků. Chápu tu snahu to nějak porovnávat s ČR, ale to tu malinko kulhá, protože jednak tu sociálka neřádí takovým šíleným způsobem a druhak i kdyby těch případů v Norsku bylo jen 100, tak je to 100 zničených rodin z naprosto malicherných důvodů ! Také mi tam chybí zmínka o utýraném chlapci před 10 lety. Což byl důvod, proč začala sociálka takto řádit a vychovávat ideálního rodiče a celému náhledu na společnost by to dalo další kontext. Každopádně Orwell byl žabař, Norsko může spasit jen robotizace. Národ se nahradí ideálními roboty a konečně bude mise splněna. ()
Zajímavý dokument. Překvapilo mě, jak striktní nepsaná společenská pravidla v Norsku panují (když oslava, tak se musí pozvat celá třída, kde je dítě, nesmí být žádný alkohol, absolutní zákaz fyzických trestů, chování k dítěti by mělo být až přehnaně zdvořilé a milé, Barnevernet je stigma, kdo je hlasitě proti němu může přijít i o práci, nejbohatším ač neřestným lidem se děti neodebírají...). Skoro to na mě působí tak, že Norové mají svou představu o dokonalosti, kterou všichni mlčky respektují, jelikož tak byli sami vychováváni. To jestli je ale daná představa opravdu "správná" raději nikdo neřeší, neodváží se. Ovšem vlivem mixu kultur a jejich zvyků přibývají střety názorů na výchovu, které Norsko nerespektuje, stát je víc než rodina. Na jednu stranu se mi líbil postoj člověka, který se vrátil kvůli založení rodině do Čech, právě z důvodu, že se mu nelíbily místní zákony a společenský pohled na vychovávání dětí → nesouhlasím s něčím, co ostatním v dané zemi vyhovuje → přestěhuji se, ale na druhou stranu když už se něco takového stane i nicnečekajícím rodilým Norům, nezbývá nic než doufat v zázrak. Systém je tak fatalisticky přísný, že možností obrany je málo. A tady přichází otázka, jestli je takový systém v pořádku. Je to lehce podobné jako problém, zdali např. spolupracovat s Čínou a podporovat tak jejich socialistický režim plný bezpráví - Má svět Norsku nechat svobodu v odebírání dětí? ()
Jak moc je tento dokument objektivní či zavádějící si udělám až na základě svého kritické myšlení. Ale vřelé díky Ivaně Pauerové Miloševičové, že dala podnět vzniku dokumentu o této problematice a já si mohu doplnit střípky mé ne/informovanosti. Jen tak dál. Ještě jednou děkuji Vážení autoři i účastníci. A čas věnovaný tomuto tématu nebyl rozhodně promarněný. ()
Reklama