Režie:
Tom HarperKamera:
George SteelHrají:
Phoebe Fox, Jeremy Irvine, Helen McCrory, Oaklee Pendergast, Adrian Rawlins, Ned Dennehy, Jude Wright, Amelia Pidgeon, Chris Cowlin, Richard Banks (více)VOD (1)
Obsahy(2)
Skupina osmi školáků, evakuovaných za druhé světové války z Londýna, přijíždí v doprovodu ředitelky skoly Jean Hoggové a mladé učitelky Eve Parkinsové do téměř opuštěné odlehlé vísky Crythin Gifford. Jejich cílem je zchátralá rezidence Eel Marsh, která se nachází na ostrově, spojeném s pevninou pouze úzkým náspem zvaným Nine Lives Causeway a schůdným pouze za odlivu. Ve snaze ukrýt se tu před hrůzami války svou přítomností brzy znovu probudí k životu zlé síly, které tuto působivou osamělou budovu pronásledují po celá desetiletí. S tím, jak se po pozemcích na Eel Marsh znovu rozléhají dětské hlasy, se z temnoty vrací také pomstychtivý přízrak ženy v černém. (Falcon)
(více)Videa (16)
Recenze (239)
Tohle pokračování bylo teda o dost slabší než minulý díl. Atmosféra je opravdu mizerná, postavy nejsou moc zajímavé. Je to celé dost tmavé. Lekačky nejsou nic extra a ani samotná Žena se tam moc neobjevuje. Takže děj se posouvá až do roku 1941, kdy jsou do domu v bažinách poslány děti z bombardovaného Londýna. Dvě vychovatelky se tam o ně starají. Děti ale začnou záhadně umírat. Zbytek si asi dokážete domyslet sami, zbytečné pokračování... "Nemám rád vodu." ()
Smrt přichází v černém aneb ani po smrti (ne)Smrtelná teta se vrátila, aby po Harrym Potterovi tentokrát terorizovala učitelku skupiny Ztracených chlapců a děvčat bez rodičů. Z jejího Domu u hřbitova se totiž dočasně stal Sirotčinec hnusnější, než Ďáblova páteř. Nesmiřitelný duch slečny Drablowové však z mladých Neviňátek dělá nástroj své strašlivé pomsty. Na nevítané Návštěvníky, co narušili její klid a teritorium, tak čeká několik Nocí hrůzy... Po úspěchu jedničky odkrývá Pekelný dům svou Temnou legendu i podruhé, aby mohl v prvé řadě vydělat, trochu vyděsit a - bohužel - párkrát se i opakovat. Když ale pominu to nutné zlo v podobě levných lekaček (zase ty vrány) a otravných klišé (vedlejší postava, která se podle očekávání obětuje), není to úplně špatné strašení, které dokáže v několika momentech i slušně napínat; to hlavně tehdy, když duch nedělá přímo bububu, ale pouze nehnutě stojí, či se jen tiše plíží. Tam bych viděl největší sílu. Po těch prvotních, nepříliš spokojených reakcích nakonec v pohodě duchařská gotika. Rozhodně ne průser. (60%) ()
CITÁT - Londýn 1941......... Tady příběh začíná. Jsem si jen myslel, že název "V černém" znamená černé oblečení a ne černou tmu ve které skoro není nic vidět. Bohužel tato neřest nás doprovází celým filmem. CITÁT - Umřela v neděli, viděli ji v pondělí............. Kamera normal, hudba průměr, příběh špatný, viditelnost černá. Prostě jen další velký podprůměr. ()
Ostošest jsem se dušoval, jak se pokusím zahodit předsudky kvůli prvnímu dílu, který jsem zhodnotil jen průměrně, a jak se nenechám ovlivnit doposavadním cirka dvoustovkovým hodnocením, které bylo úplně mimo naposled například u Annabelle. No, smůla. Kradou se Wanovi panenky, houpací židle, samohybný dveře jsou zde pak opravdovým šlágrem. Scénáristé klesli až tak hluboko, že si musí v duchařině pomáhat zabíjením děcek, což je hodně smutné, pokud v daném žánru takto zakrývají neschopnost řádně postrašit. Možná mi někdo namítne, že jsem s tím měl počítat, když se film vlastně jmenuje The Woman in Black: Mengele, ale na to jsem věru moc blbej. A tak není divu, že musím teď prskat, když při pohledu na ponožkou narvanou v plynové masce sebevraždící se děvčátko obdržím nával nostalgie při vzpomínce na včerejší pecku Girlhouse, kde k udušení došlo taky, ale to bylo robertkem v pozici deep throat, pojištěným strečkovým omotem xichtu. Vytáhnout tu fusekli z čerstvě vyzuté kanady, byl bych možná smířlivější. Jednička mě nechytla, tohle se nechytá. 40% ()
Webstrův slovník definuje horor jako něco, co způsobuje pocit strachu, děsu a šoku. Po zhlédnutí Žumpy v černém 2: Anděl smrdí musím tvůrcům upřímně pogratulovat, neboť tuto charakteristiku bezvýhradně naplnili. Celou dobu jsem se strašně bál, abych neusnul, děsil se, že to nikdy neskončí a po závěrečných titulcích jsem byl naprosto šokován, že si někdo vůbec dal práci natáčet takovou anemickou uspávačku, sterilní jako pochva Džejn Óstenové, unylou jako konverzace o počasí při odpoledním čaji a fádně olezlou jako týden starý ledvinkový puding. Zdařilý první díl, v němž strašil Hery Potrat, měl i vcelku slušnou literární předlohu, ale předloha k dílu druhému patrně byla nalezena jen jako fragmenty při vykopávkách na latríně sester Bronteových. Pro komplexní představu uvádím krátkou ukázku, sesbíranou z hustě popsaných menstruačních deček a lopuchových listů po archeologickém odstranění té hromady voskových pilin: Nad Fuckmoorským panstvím zuřila toho večera vskutku strašlivá bouře. V celém hrabství snad neexistovala jediná živá duše, která by pamatovala tolik intenzivní, až zlé boží dopuštění. Jakoby se Pán rozhodl ztrestat tuto noc všechny hříšné duše v kraji. Nemilosrdný vichr se strašlivým „fůůůů“ na izobarických rtech krutě čechral krvavá okvětí fuchsií a brutální krápání s nebývalou intenzitou až deseti kapek v hodině nekompromisně bitchovalo kriketový trávník. Někde nad Německem zahřmělo, avšak to zde naprosto nemohlo být slyšet. Lord Dickhead zůstával k té nelidské slotě zcela netečný a s ledovým klidem nefalšovaného anglického gentlemana si v mohutném koženém křesle u krbu labužnicky vychutnával z křišťálové sklenice v levé ruce snad tu nejlahodnější whisku v Anglii, jednosladový osmnáctiletý Horseurin. Jeho pravá ruka něžně vískala hlavu obřího Shithounda, jenž se rozkošnicky vyhříval na křepelčí kožešině před krbem. Lord Dickhead však zdaleka nebyl až tak klidný, jak by jeho kamenná tvář mohla lehce zmást každého nezkušeného pozorovatele. Naopak. Pod touto zdánlivě vyrovnanou maskou byl upřímně zděšen. Byla totiž třetí středa v dubnu, den, jež strašil každého anglického manžela, den, kdy neústupný diktát etikety kromě hřebelcování koní předepisoval… no, raději ani nedomýšlet! Jen nepatrný tik pod okem prozradil jeho duševní dysbalanci, když neochotně zvedal zrak k lady Dickheadové, která jako každý večer ukrutně přetěžovala nedaleké viktoriánské sofa. Lady Dickheadová na rozdíl od svého manžela dávala svým emocím volný průchod a třicáté druhé čtení Jany Ayrové očividně jen předstírala. Prozrazovala ji brunátnost v obličeji, enormní pocení a zrychlený dech, jenž zvukem připomínajícím smrtelný chropot umírajícího slona téměř strhával mahagonové obložení jindy tichého přijímacího pokoje. Náhle ji však na rameno padl stín, snad temnější než nejzazší kout jejich rodinné hrobky. V domě se citelně ochladilo a za zády Lady Dickhedové hrozivě zaskřípaly stoleté parkety. „Obávám se, drahá Lady“, přerušil náhle mrazivou atmosféru onoho děsivého okamžiku lord Dickhead, „že jsme v ánu. Prokletí mého nešťastného rodu se po tolika letech relativního klidu znovu připomnělo. Snažně Vás prosím, zachovejte v této hrůzyplné chvíli rozvahu! Za vámi totiž stojí jen v černých podvazcích samotné Baskervilské Buznidlo, ten nejobávanější a nejodpornější přízrak na sever od Temže, jenž již po generace bez milosti terorizuje členy naší rodiny, a kdykoliv se zjeví, přináší pouze utrpení a smrt. Ba co víc, mám neochvějný dojem, že se na vás dokonce chystá přeukrutně bafnout!!!“ Lady Dickheadová odhodlaně odložila onu bibli všech anglosaských panen, poklidně složila ruce do klína a s dalším vydechnutím ucpaného kovářského měchu chladně pronesla: „Inu, nejdražší choti, myslím, že z této hrůzné situace není východiska. Podvolím se mrzké nepřízni osudu a ať tedy bafne. A slibuji, že následující, ať sebehororovější chvíle hrdě překonám s důstojností emancipované britské šlechtičny.“ „BAF!!!“ Shithound jen tiše zakňučel a v místnosti plné stínů, vyvolaných jakoby ze záhrobí skomírajícími plameny v krbu, se rozhostilo tísnivě mrtvolné ticho, které až po několika nekonečných sekundách přerušil baryton lorda Dickheada: „Jste až příliš statečná, má drahá, avšak nemyslíte, že by si takto mistrovské bafnutí zasloužilo, řekněme, poněkud adekvátnější reakci, která by plně docenila výkon našeho strašlivého přízraku?“ Lady Dickheadová jen nepatrně přikývla, pravou rukou nahmatala nejbližší tukový záhyb pod levým prsem tak účinně chránící srdce i před ranou z kulovnice, mohutně si odchrchlala, teatrálně nadskočila a afektovanou fistulí hystericky zaječela do ztichlého pokoje: „Ježišimarjá, kurvadopiče, to jsem se ale fuckt lekla!!!“. Načež se otočila k nešťastnému přízraku, prohlédla si jej v celé jeho zrůdnosti, žádostivě na něj mrkla otylým víčkem a netrpělivě dodala: „Tak, a teď se mazej převléct za slečnu Márplovou a jdeme na tu trojku….“ () (méně) (více)
Galerie (44)
Zajímavosti (4)
- Režisér Tom Harper měl požadavek, aby byla vesnice Crythin Gifford, která leží v Dorsetu, zcela opuštěná. Natáčelo set také v londýnské čtvrti King's Cross, na nádraží, v Old Royal Naval College, v Greenwichi a na dalších místech v Londýně a v Anglii. (ČSFD)
- Tvůrčí tým se oproti prvnímu dílu nezměnil. (MikeCool)
- Adrian Rawlins, který hraje Dr. Rhodese, ztvárnil Arthura Kidda v původní verzi The Woman in Black (1989). (Spidey3)
Reklama