Režie:
Terry GilliamKamera:
Nicola PecoriniHudba:
Ray CooperHrají:
Johnny Depp, Benicio Del Toro, Ellen Barkin, Gary Busey, Flea, Craig Bierko, Cameron Diaz, Mark Harmon, Katherine Helmond, Michael Jeter, Lyle Lovett (více)VOD (3)
Obsahy(1)
Cesta do hlubin amerického snu a vlastního vědomí i nevědomí. Snímek Terryho Gilliama Strach a hnus v Las Vegas je filmovým přepisem knihy amerického novináře Huntera S. Thompsona. Kultovní autor ve svém literárním díle z roku 1971 líčí bizarní zážitky, jež prožívá jako novinář Raoul Duke se svým právníkem (jemuž říká Dr. Gonzo) na cestě z Los Angeles do Las Vegas, kde má pořídit reportáže ze závodu terénních motocyklů a bugin Mint 400 a následně z celostátní konference okresních státních zástupců, věnované boji proti drogám. Oba protagonisté se po hráčském městě pohybují ve věčném drogovém opojení, které neustále přiživují z nepřeberných zásob psychotropních látek doslova všeho druhu. V tomto stavu se dostávají do nejrůznějších absurdních situací a kniha i film jsou vlastně jakýmsi zúčtováním s obdobím 60. let, onou dekádou převratných kulturních a společenských změn, neodmyslitelně spojenou s psychedelickou explozí. Při adaptování knihy se Terry Gilliam poprvé sešel se scenáristou Tonym Grisonim, s nímž později spolupracoval na filmech Krajina přílivu (2005) a Muž, který zabil Dona Quijota (2018). Při samotné realizaci uplatnil svůj výrazně vizuální filmařský styl a smysl pro inscenaci horečnatě halucinačních filmových výjevů. Obrazu drogového vnímání odpovídá hektická kamera, prudký střih a bohatá zvuková stopa. Nesporně zajímavým atributem snímku je herecké obsazení, a to především brilantní výkony Johnnyho Deppa a Benicia del Tora v hlavních rolích, kteří jsou oba téměř k nepoznání. V dalších rolích se objevují známí herci Christina Ricciová, Tobey Maguire, Harry Dean Stanton, Cameron Diazová, Ellen Barkinová, Gary Busey a další. (Česká televize)
(více)Recenze (856)
Ten hnus jsem tam vnímal dostatečně, ale strach (např. o hlavní postavy) se u mě nekonal žádný. Oba hlavní hrdinové mi byli totálně protivní a představovali přesně tu skupinu lidí, jaké se v reálném životě vyhýbám co největším obloukem. A o čem že tahle šílenost byla? Mám pocit, že o nic víc, než jeden velký a zcela samoúčelně zpracovaný drogový trip tam nešlo. Pár objevujících se dokumentárních vložek na téma hippies a protestů v 60. letech dávají vzpomenout na tehdejší mládež, která chtěla hlásat mír, lásku a duševní svobodu, ale nakonec ve víru té svobody skončila hlavně u drog, ale i případná výpověď v tomto směru je tak povrchní a onen pokus o kritičtější reflexi tak nevýrazně nahodilý, že o sebezajímavějším pohledu na problém nemůže být řeč. Musím ale uznat, že jak mě zcela neoslovil obsah, forma byla na tom lépe a první třetina filmu mě skutečně bavila originálními výtvarními nápady, na kterých si Terry Gilliam dal záležet a které krásně ladily se svižným tempem filmu. Jenže pak už mu zřejmě buď nápady ubývaly, nebo film se zasekl v tom předlouhém tripu a stával se mi stále protivnějším natolik, že i ta výtvarní stránka mě pomalu přestávala upoutávat. Moje hodnocení a dojmy mi opět potvrzují, že Terry Gilliam zkrátka až na nějakou tu čestnou výjimku není režisér pro mě a jeho tvorba se obvykle pohybuje na jiné vlně, než jsem schopen docenit. [40%] ()
O čom to kurva bolo? Niekam išli, zhulili sa a nedošli...To je asi celý príbeh v skratke, inak sledujeme sfetovanú dvojku a ich výpady a úlety a v podstate sledujeme čokoľvek, čoho je sfetovaný človek schopný i neschopný. Ťažko hodnotiť takýto film, keď čakáte film, teda myslím aspoň s nejakým príbehom a dostanene obyčajné sfetované nič...Herecky všetci ok, pravdepodobne rozdávali fet priamo na placi, ale film je pre veľmi zvláštnu skupinu divákov. Nechápem ako si toto niekto môže dať medzi obľúbené filmy. Je to film z kategórie, ktoré stačí vidieť raz v živote a nikdy viac. Opakovane si to môže dať len veľmi divný človek...40%. ()
Tenhle film je opravdu hnus, stejně jako je hnusný však oplývá velkou dávkou černého humoru (zpočátku), avšak -a to je nespíš důležité-ono má to dvouhodinové acidové řádění nějaký smysl. Tedy pokud považuji posledních deset minut autorova monologu za smysluplný. Je to óda na acidový věk? Nejspíš ne. Nebo snad dospělý vhled do kyselinových let? Také ne. Nebo satira? Snad sonda do halucinačně-drogového šílenství? Všechno a přece nic. Strach a hnus v Las Vegas není tendenční film, spíše je to takový vizuálně podmanivý dokument o dvou věčně zfetovaných looserech, který je občas černohumorně vtipný, ale víceméně mrazivě nepříjemný. A Terry Gilliam je přesně typ režiséra, ke kterému tato látka pasuje na 100%. Teď už jen čekám, kdo se směle pustí do další kultovní non-fiction bible The Electric Kool-Aid Acid Test (Kyselinovej test). Tedy, když už přišel na řadu Hunter S. Thompson, tak by se mohl dočkat i Tom Wolfe. ()
Velice sugestivní jízda, při které máte pocit, jako kdybyste byli rovněž v moci bezpočtu druhů omamných látek. Za to může především výrazné barevné ladění obrazu, takřka neustále se pohybující, houpavá kamera, která často zabírá danou situaci z naprosto neobvyklých úhlů, a chronologická nesouvislost děje. Divák hledí na svět Las Vegas z pohledu našich dvou hrdinů, kteří jsou věčně zmítáni narkotickým opojením a často nerozeznávají halucinogenní vize od skutečnosti. Lidé se tak proměňují v bizarní ještěry, podlaha se hýbe a prorůstá do té doby pouze namalovanými květinovými motivy. Strach a hnus v Las Vegas je krásným vzpomenutím na neopakovatelné časy šedesátých let, které má generace zná bohužel jen z filmů a vyprávění. Zmínit nesmím zapomenout ani bohatou hudební složku, která tvoří významnou část z celkového dojmu. Přes celý ten jednotvárný ráz filmu jsem se u něj překvapivě vůbec nenudil a vychutnával si každou minutu. Tento film nám dává připomenout jednu ztřeštěnou pravdu o životě, a sice, že pod vlivem drog, bez všech těch tradičních lidských zábran, bez sebereflexe a samotné vůle, když se lidé chovají jako zvěř, osvobozují se tak touto cestou od inferna lidského bytí. ()
Nepochopitelně zdlouhavý drogový trip o ničem. A to já děsně nerad. Raoul Duke provázený právníkem Gonzem prožívá nepřetržité drogové opojení, at již jede autem nebo se pohybuje v lasvegaských hernách. Režisér Terry Gilliam natočil parodii na autobiografickou reportáž o cestě novináře Dukea na počátku 70.let do pekelné atmosféry drog a hazardu v Las Vegas. Styl Terryho Gilliama je mně, jako divákovi, naprosto vzdálený a současně ani nedává moc prostoru, aby byl divácky přístupný. Vzniká tak poslepovaná show, kterou lze sledovat zpovzdálí, ale neodnesu si žádný divácký prožitek, protože zkrátka o ni nemám zájem. Ani herecký tandem Depp a Del Toro to moc nevytrhl. Přehrávali a ničím si mě nezískali. Spíše prach a bída v Las Vegas.Terry Gilliama nemusím. Nesympatický režisér a nesympatické herecké obsazení. V podstatě ani jednoho z herců nevyhledávám, a zvláště v těchto rolích, se jen zbytečně shodili. Mé hodnocení: 20% ()
Galerie (62)
Zajímavosti (33)
- Postava Dr. Gonza (Benicio Del Toro) je založena na Thompsonově příteli Oscaru Zetu Acostovi, který byl známý jako "chicanský advokát" ("chicanský" je označení pro osoby mexického původu narozené ve Spojených státech). Pravděpodobně se utopil někdy v roce 1974. (PußyMagnet)
- Autor knižní předlohy Hunter S. Thompson zemřel 20. února 2005 na následky střelného poranění hlavy, které si sám způsobil ve svém domě. Na svém pohřbu byl po zpopelnění na své přání vystřelen z děla. (Henk123)
- Jedna z úvodních scén, kde Dr. Gonzo (Benicio Del Toro) slízne z kufru kokain, je čistá improvizace. (Tygrys)
Reklama