Režie:
Nikita MichalkovScénář:
Andrej KončalovskijKamera:
Pavel Timofejevič LebeševHudba:
Eduard Nikolajevič ArtěmjevObsahy(1)
Hviezda nemého filmu Oľga Voznesenská nakrúca jeden zo svojich populárnych filmov v južnom Rusku. Hoci je vydatá, trávi čoraz viac času s kameramanom filmu Viktorom Potockým. Postupne vychádza najavo, že Potocký využíva svoje kameramanské zručnosti aj na iné účely. V tajnosti nakrúca zverstvá bielogvardejcov a heroizmus červenej armády. Požiada slávnu herečku o pomoc a tá pod vplyvom novej lásky a poslania nachádza úplne nový zmysel vo svojom dovtedy egoistickom a povrchnom živote. Verne nakrútený retro film slávneho ruského režiséra Nikitu Michalkova. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (12)
Možno to nebol ani Michalkovov cieľ, ale pre mňa je jeho film filozofickou úvahou nad úlohou filmu v spoločnosti v období nemého filmu. Vtedy filmoví vedci ponúkali veľmi ortodoxné názory ohľadom toho, o čom film je a Otrokyňa lásky by tým, ktorí tvrdili, že jej úlohou je zobrazovať iba skutočnosť, za pravdu. Čím je natáčaný hraný limonádový film oproti záznamom vraždenia, ktoré môže slúžiť napríklad ako dôkaz na súde? Verne zobrazená doba, vášnivé vzťahy a Michalkova tentokrát menšia úloha. Oproti predchádzajúcemu filmu striedmejšie a triezvejšie, čo ale znamená aj vyzretejšie a dospelejšie. ()
Pokaždé mě znovu překvapí, jak Michalkov dokáže znázornit i ten nejbanálnější lidský život jako radostí i bolestí požehnaný dar, jako osud, který se každou svou vteřinou vrývá do věčných hliněných destiček ranami, kousnutími i stisky prstů. Je to tím zvláštnější, že se tyto sou-středěné životy vyjevují v jakýchsi karnevalových či kabaretních scénách. Divadlo, rituál nebo němý film či archivní dokumentární záběry, kostým nebo uniforma, rafinovaná intertextualita začleňující do prostých rozhovorů cizí scénáře, básně, písně a jiskřivé aluze, a především všednost naložená do snu, kam milostně ukročily nohy těch, kteří si svou jedinečnost uvědomili právě jako sudbu. A to všechno se odehrává ve vířivé, vidomé přírodě, které se světlem, nejrozmanitějšími živelnými úkazy nebo prostou krajinou „kulisou“ hlásí o slovo. Tento snímek, nejranější, který jsem dosud od Michalkova viděl, mi v tomto směru přišel také nejextrémnější. S jeho polyfonií jsem se tentokrát nesnadno souzníval a většina distancujících prvků mě ani tak nevzdalovala, jako odtrhávala. ()
Snímek jsem víděla poprvé před nějakými dvaatřiceti lety - tehdy mě nadchl. Znovu nyní čerstvě - pustilal jsem si ho s obavami, jelikož mě od té doby zklamal i Oblomov, kdysi krásný, nyní nudný, nemluvě o tom, co pak Michalkov všechno spáchal v éře "postsovětské". Takže: při novém zhlédnutí po více než třech desítkách let jednoznačné ano! Na rozdíl od uživatelky Iery ivanovy si vůbec nemyslím, že by šlo o nějaký "lehký" snímek, po kterém zůstává "lehký" smutek. Je to gradující lyrické drama se strhujícím závěrem. Postava herečky Olgy Vozněsenské je prostě mistrovsky napsaná a mistrovsky zahraná. Michalkov, bohužel, od té doby udělal názorovou i uměleckou vrtuli, leč tohle mu připisuji po všech stránkách k dobru. Klobouk dolů! ()
Poeticky laděná romance, drama a nakonec i tragedie, s mírnou dávkou imaginární reality až absurdna. To vše v prostředí prvopočátků filmu a ruské revoluce. Excelentní výkon Jeleny Solověj je podpořen stejně laděnou řeží i hudebním doprovodem. Završeno fantastickým závěrem. Nenapadá mě nic, co by mi zde chybělo. První Nikita Michalkov mě posadil na pozadí, ale usadil jsem se dobrovolně a rád. ()
Ťažko hodnotiť. Poetický film s úžasnou záverečnou scénou a mrazivými zábermi čistiek, na druhú stranu ale zmäteno vyrozprávaný, plný rusáckeho šaškovania a s romancou vycucanou z prsta. Na veľkom plátne by som teoreticky možno zvažoval 4*, ale sledoval som to so slúchatkami, kvalita obrazu je mizerná a zvuk mono. Ťažko hodnotiť. ()
Galerie (21)
Photo © Mosfilm
![Otrokyně lásky - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/164/881/164881617_57d58a.jpg)
Zajímavosti (1)
- Otrokyně lásky vznikla ze scénáře pro film kazašského režiséra Rustama Chamdamova Něcajannyje radosti z roku 1972, jehož produkce byla v polovině zastavena kvůli konfliktu režiséra a produkce. Z Chamdamomova filmu zbylo 30 minut hrubého sestřihu, zčásti synchronizovaného se zvukem. Chamdamovovi bylo další celovečerní film povoleno natočit až v roce 1991. V Otrokyni lásky byly z jeho filmu zčásti použity kostýmy a kulisy. (garmon)
Reklama