Případy 1. oddělení - Série 3 (2022) (série)
Obsahy(1)
Když učitelka Jaroslava Lhotáková nepřijde do práce, mají kolegyně obavu o její bezpečnost. Oba manželé Lhotákovi jsou nalezeni zavraždění v rodinném domě v pražských Běchovicích. Zmizení obrazů, šperků a elektroniky ukazuje na loupežnou vraždu. Na místě činu se znovu řízením osudu ocitá i Václav Plíšek a jeho úsudek jako vždy přispěje k objasnění případu. (Česká televize)
(více)Recenze (58)
Epizóda sa úplne vymanila z policajných kancelárií a toľko času v teréne sme v Prípadoch ešte nezažili. Zažili sme ale horor. Aspoňže ten podpráporčík dospel k svojej minúte slávy, keď už musel robiť celý čas niekomu taxikára. –––– Kudy se jede, určuje řidič. –––– Budete bydlet u mě. Já se o vás postarám! ()
Spoilery! Příjemné osvěžení. Tato epizoda byla uchopena tak nějak jinak a moc se mi líbilo v jakém ďábelském tempu probíhalo vyšetřování. Tentokrát snad i bez návštěvy kanceláře a Korejs si vzal nejspíš dovolenou. Jinak vcelku průzračný případ o dětské naivitě, kde byl pachatel zřejmý prakticky ihned, neboť ho tak trochu vyspoileroval už samotný název této epizody a poté seriál nabízel indicie na každém rohu. Celkem mě baví sledovat i ty sociální války na pozadí, kdy se ředitelka snaží z týmu vyšetřujícího vraždy udělat cirkusovou show. Nejvíce mě však bavila spolupráce Plíška se snaživým zelenáčem. Díl doporučuji zhlédnout zejména všem, kteří plánují adopci potomstva. Připravte se na takový vděk, který snad ani nepřežijete. [82 %] ()
Díl s důležitým poselstvím, ale bohužel ne příliš zajímavou zápletkou a poněkud strnulým dějem. Taky mi připadá, že se postavy nijak zvlášť nevyvíjejí, naopak spíš zamrzají v určitém klišé. Vidíme tu ovšem dobře, jak se nové ideologie a různé organizace, které se jimi zaštiťují, navzdory hlasitému upozorňování na práva lidí, ve skutečnosti staví PROTI právu a jeho naplňování v praxi, takže se z právního státu u nás i jinde ve světě stává fraška. Ideologie, které chrání gaunery a poskytuje podporu tomu špatnému v nás. Kdo potřebuje senzaci pro bulvár, zlepšit si sebevědomí nebo si trochu přilepšit na úkor druhých, s jejich pomocí teď jednoduše může. Nové právo na straně zla. ()
Deprese nejhlubšího zrna. Tohle je horor, strčte si všechny slashery do prádelny. Víme, jak pachatele chytit, když si dokážeme poradit s tím, jak nám systém (někdy právo, někdy svině ředitelka) hází klacky pod nohy, ale neumíme s nimi naložit. Rozhodně ne tak, jak by si zasloužili. Nevím, jak si někdo může myslet, že něco takového se dokáže resocializovat. "Kráva se dvěma lvama" (a 70 tisíci followerů, na to nezapomeňme, soudruzi) aneb ať se novináři o sobě taky něco dozvědí. Snad nejdrsnější díl vůbec. P. S. Afektovaná ředitelka s příručkami "Jak být americkým šéfem" ve stole je zcela ze života. Pár podobných znám, naštěstí nikdo z nich nešéfuje přímo mně, jinak bych se nejspíš sám brzo stal dalším "klientem" 1. oddělení. ()
V deváté epizodě mě asi nejvíce zaujala postava agilního podpraporčíka Marka Hlučího, která je snem snad každého zkušeného kriminalisty. Podpraporčík hbitě odhadl vážnost situace, zjistil, kudy pachatel vnikl do objektu, samotné místo činu nenarušil případným neopatrným konáním, přesně vyhodnotil situaci, při ohlášení zločinu perfektně dodržel služební postup a i během následného pátrání po pachateli zůstal klíčovou postavou týmu. No, a k samotnému ději; já jsem sice cynik, ale způsob, jakým se tvůrcům podařilo vykreslit dvojici pachatelů, ze mě dělá empatického lidumila, který by mohl být dáván skoro za vzor novým generacím. No, to asi ne, těch nedostatků mám přece jen víc, to ale nic nemění na tom, že byl devátý díl krajně nepříjemnou záležitostí, která mě donutila k zamyšlení. Já tedy nejsem příznivcem práva útrpného, které by s přehledem zajistilo upřímné doznání klidně i deseti vrahů k jedné vraždě, ale důvodně se obávám, že v budoucnu nebude možno vyslýchat sprosté podezřelé za absence švédských stolů a nealko baru. / Poučení: "Konečně je po nich. Ale je mi jich moc líto." Za mě jasná polehčující okolnost. ()
Galerie (17)
Zajímavosti (1)
- Skutečný případ se stal v roce 2002 v Praze Běchovicích. Znalci charakterizovali Michala Šťastného jako psychopatickou osobnost, jeho přítelkyni Michaelu Kalvodovou charakterizovali jako submisivní typ, podřizující se dominantním typům. Přestože ji státní zástupce od začátku označoval jako vědomou spolupachatelku, Michale Kalivodové se vražedný úmysl dokázat nepodařilo. Byla odsouzena na 18 měsíců za krádež ve zvláštním nápravném zařízení v Řepích, které vězeňkyním umožňuje pobyt s dětmi. V případě Šťastného rozhodl soud o výjimečném trestu 25 let, senát Vrchního soudu však vrahovi trest o plných deset let snížil: „Soud neshledal podmínky pro uložení výjimečného trestu.“ Motiv činu nikdy přesně objasněn nebyl, zřejmě se jednalo o ziskuchtivost. (sator)
Reklama