Režie:
Luigi BazzoniKamera:
Vittorio StoraroHudba:
Ennio MorriconeHrají:
Franco Nero, Silvia Monti, Wolfgang Preiss, Ira von Fürstenberg, Edmund Purdom, Rossella Falk, Guido Alberti, Agostina Belli, Pamela Tiffin (více)Obsahy(2)
Aby ze sebe smyl podezření, musí vraha chytit sám... Po odchodu ze silvestrovského večírku je surově zbit mladý učitel angličtiny. Se štěstím přežije, jeho napadení bylo však pouhým začátkem. Maniakální vrah v rychlém sledu znovu několikrát udeří: jeho poznávacím znamením je rukavice s uříznutými prsty zanechaná na místě činu. V hledáčku policie se ocitá novinář Andrea Bild (Franco Nero), jelikož všechny oběti patří do okruhu jeho známých. Andrea se rozhodne využít svého novinářského čichu a kontaktů a vypátrat vraha na vlastní pěst. Rozporuplná, konfliktní povaha, neurovnané milostné vztahy ani silná náklonnost k alkoholu mu ale pátrání neusnadňují... Ve vizuálně opojném detektivním thrilleru vyniká um oscarového kameramana Vittoria Storara, který s gustem nasnímal strohé exteriéry a naopak opulentní interiéry italské architektury raných 70.let. Jeho kamera zachycuje hru světla a stínu na fasádě monumentálních moderních budov, ale dokáže se mazlit i se zarostlou, zanedbanou periferií, v jejíž ošklivosti nachází útočiště záhadný vrah. Hudba pak odpovídá brutalistní architektuře v obraze – není epická a košatá, jak jsme u Ennia Morriconeho zvyklí, ale naopak minimalistická a iritující. Opakované elektronické motivy zrcadlí emocionální odtažitost snímku. Za zmínku stojí i Pamela Tiffinová v roli Andreovy přítelkyně Lou. Půvabná herečka, hojně obsazovaná do rolí naivních blondýnek ve spaghetti westernech a lechtivých komediích, zde dostala příležitost uniknout ze škatulky a zahrát si rozporuplnou a protřelou moderní dívku... Smolný den pro Skopce je reprezentativní ukázkou italského žánru giallo: jedná se o mysteriózní thrillery typické pečlivým budováním atmosféry a důrazem na vytříbenou vizuální stránku, které se nebojí krvavých scén ani odvážnější erotiky. (Česká televize)
(více)Recenze (32)
„Je cosi hluboce božského v možnosti v okamžiku proměnit trpící bytost v navěky bezduchou hmotu..“ Morriconeho minimalismus s tóny psychedelie je tu jen doplňkem atraktivní formy značky Storaro. Rybí oka, voyeurismus, hra se světlem a stíny, barevná šeď brutalismu a snad v každém záběru odraz ať už v okenních tabulích, sklech brýlí, lesklých površích či azzurro duhovkách investigativce Franca Nera. Odstín jeho kruhů pod očima naznačuje, jak moc je zrovna ponořen do vyšetřování a omotáván policejní smyčkou a přitom to řešení měl celou dobu před sebou v pseudovědné rubrice plátku, pro který píše. A tímhle se dostáváme k obsahu, který ani náznakem nepřekročil žánrový stín.. ()
Tradiční giallo. Kapku střídmější v krvavých hrátkách, přesto jsou všechny vražedné útoky učebnicovou ukázkou dokonale žlutého budování napětí. Nechybí ani erotika, byť na můj vkus možná až příliš decentní. Vítaným překvapením je pak konzistentní příběh a detektiv oplývající "kojakovským" charismatem, čemuž však zřejmě výrazně napomohl pro jednou zdařilý anglický dabing. Absolutorium si pak zaslouží finále, v němž si Bazzoni připraví na diváka skutečnou lahůdku v podobě na životě ohroženého dítěte a zužitkuje při něm všechny žánrové propriety na maximum. Připočtu-li si herecké koření v podobě mého oblíbence Franca Nera, nemohu jít níž než na čtyři hvězdy. ()
Franco Nero a Giallo. Nevídaná kombinácia. Ale po pravde, po zhliadnutí som zostal sklamaný. Hoci dávam tri hviezdy, čo u mňa znamená "film dobrý". Prvých 10 minút a záverečných desať minút je skvelo zvládnutá giallovská réžia ktorá čaruje s kamerou a hudbou ako v tých najlepších Argentovkách. Vrah zahalený do čierneho kabátu a rukavíc. Skvelá hudba v podaní Ennia Morriconeho a skvelé, estetickému oku lahodiace, zábery sú také aké mám v tomto subgenre rád. Avšak medzi týmito sekvenciami je pomerne ťažko nestráviteľných 70 minút nudy. V podstate som prvú polovicu filmu myslel že Franco je policajný inšpektor až neskoršie mi svitlo že je novinár. Akosi som sa nedokázal naladiť na tento nerozvinutý príbeh. Naťahovaná nuda ktorá ma nenútila hľadať podstatu vrážd a identitu vraha bola hrozná. Zaspal by som pritom, nebyť záverečného rozuzlenia ktoré ma znova prebralo, hoci už bolo neskoro. 2.5* ()
Krom známějších tvůrců jako Bava, Martino, Argento, Lenzi, tady byly i jiní, kteří v těch kouzelných 70. giallo letech dokázali obstojně ustát ve zmíněné konkurenci. Kovboj Nero v temném příběhu novináře je toho jasným důkazem. Napětí zde není nějak vrcholné, panuje filmem ve středním stupni. Snéna pod mostem, v parku a závěrečná v opuštěné fabrice stojí určitě za pozornost. V malé roli se ukáže i svatý otec z Absurda( Vyvrhač z pekel) Mistr Morricone byl v tomto období na roztrhání, ale naštěstí na to nebyl sám:-) ()
Po další projekci tohoto filmu (a také dlouhé řady dalších giall) musím hodnocení zvýšit na 4*, zpracováním se nakonec přeci jen nejedná o tuctové giallo... Stále platí, že vizuální stránka filmu je daleko zajímavější než zápletka a společně s hudbou Ennia Morriconeho působí některé scény na smysly velmi příjemně a vpravdě umělecky. Od režiséra Luigi Bazzoniho rozhodně doporučuji jeho starší film La donna del lago, to je opravdová atmosférická lahůdka. ()
Reklama