Režie:
Tony RichardsonScénář:
Marguerite DurasKamera:
David WatkinHudba:
Antoine DuhamelHrají:
Jeanne Moreau, Ettore Manni, Keith Skinner, Umberto Orsini, Georges Douking, Rosine Luguet, Pierre Collet, Antoine Marin, Jacques Monod, Gabriel Gobin (více)Obsahy(1)
Ve francouzské vesnici je Manou italským dřevorubcem, silným a s širokým úsměvem. Neumí říkat ne, ženských sexuálním pozváním a žárliví vesničané ho začnou vinit z nedávných požárů a povodně. Je nevinný; viníkem je mademoiselle, městská školnice, jejíž nedávný návrat potěšil všechny, jen Manou je odmítá a ona je jím posedlá. Náhodou založí první požár a sleduje tím, jak Manou bez trička požár hasí. Následující katastrofy už nejsou náhodou a vyjadřují její šílenou touhu po něm. Také se spřátelí s jeho synem, obrátí ho proti němu, udělá mu ze života peklo a rozdmýchá v něm podezření. Její plány, Manouova upřímná nevinnost a městská xenofobie se výbušně promíchají. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (18)
Pozoruhodné! Richardsonův přístup bych přirovnal k Hemingwayovu (v jeho nejlepším): nic nevysvětlovat - žádný "průjem slov" - nevylepšovat příběh, nestarat se o elegantní konstrukci dramatu. Prostě jen vylíčit, co se stalo. --- Skrze četná životní zranění jsem dospěl k poznání, že žena je nejkrutějším tvorem v přírodě. Tenhle kousek to dokumentuje věru zasvěceně. ()
Tak takhle slečna, převlečená za učitelku, je ztělesněné zlo. Krutost, kterou zde excelentně předvedla Jeanne Moreau, je mrazivá, od samého začátku mi z ní bylo špatně (rozmáčknutí vajíček a vrácení do hnízda). Hlavní mužská postava Manou (Ettore Manni) je s politováním trouba, který si neuhlídá ani svůj vlastní poklopec a je naivnější než já, takže ani s ním nelze sympatizovat. Jediný, kdo měl moje pochopení a získal mou přízeň, byl malý Bruno (Keith Skinner) a ten plivanec bych po něm nejspíš zopákla.. V každém případě se jedná o snímek, do kterého se zub času nezakousne, nemůže, to, co ukazuje, je tu stále.. ()
Čo vytvára sexuálna frustrácia, je niekedy neuveriteľné. Neukojená nepekná stará dievka sa ukája v požiaroch, povodniach či smrti zvierat. Keď sa sexuálne konečne nabaží (erotika asi vzhľadom k roku je tu zachytená fakt iba v náznakoch a symboloch), svoju obeť odkopáva a nepriamo ju zabíja. Záverečný pľuvanec na adresu učiteľky je strašne malá útecha za spáchané zlo. Viaceré scény sú zbytočne naťahované a filmu by prospela farebná kamera. ()
Britský majster svojho remesla, Tony Richardson, ma počas takmer dvoch hodín → naprosto pevne pripevnil do filmového zveráka, z ktorého sa mi jednak nepodarilo nikdy poriadne vymaniť, keďže bol tak zručne zatiahnutý, že až keď som následne povinne absolvoval túto mimoriadne depresívnu exkurziu, a to trajektóriou cez istú, menšiu, francúzsku dedinku, mimochodom na míle vzdialenú od idylického Vlkolínca, tak sa rozhodol, že tento vskutku brutálny "zveráčik", predsa nakoniec povolí, no zároveň mi tiež i zvučným hlasom oznámil, že pravdepodobne budem celým týmto dianím, povedzme tak trochu poznačený, za čo sa mi teda ospravedlňovať vôbec nemieni, pretože ma skrátka dopredu varoval, aby som si proste dával na toto „Dievčatko so zápalkami”, obzvlášť veľký pozor, v inakšom prípade by som sa mohol veľmi škaredo (p)opáliť... A to ešte ani zďaleka nie je úplne všetko, lebo taktiež dôjde i na úvodnú potopu, ktorá môže síce vyzerať iba na takú obyčajnú, záškodnícku hru, že sa jej nebude prisudzovať príliš veľká váha, no určite neostane bez akejkoľvek odozvy, pritom až s príchodom už zo stredovekých čias tak strašne obľúbeného → arzeniku, sa konečne samotná úroveň sociopatického správania → vyšplhá na totálne maximum, čo taktiež rovnako priamo pociťujú i miestni, už tak nervózni obyvatelia, ktorí medziiným majú až tak extrémne našponované nervy, že ich vonkoncom nič nezastaví pred tým, čo majú vo svojom úmysle... Ako ste si mohli doteraz určite všimnúť, aj recenzent, sa úmyselne vyhýba v okatom spoilerovaní filmového deja, v ktorom ho niekoľkokrát sprevádzali tieto úmyselné činy danej postavy, ktoré o to lepšie na diváka (za)pôsobia, lebo je im dopriata priam neuveriteľná, audiovizuálna stránka, ktorá ho normálne paralyzovala ! Kameramanovi Davidovi Watkinovi, sa totižto podarilo prostredníctvom svojej unikátnej kompozície obrazu, dosiahnuť nevídaných rozmerov, a to práve vďaka svojej ponurej čiernobielosti, ktorá nielenže podčiarkuje atmosféru filmu, z ktorého divák väčšinou nemá dobrý pocit, ale zároveň i podtrhuje film ako celok, po ktorého skončení, sa budete cítiť, ako obarení horúcou kávou ! Áno, a podotýkam, že sa skutočne jedná o "silnú kávu", na ktorej si najlepšie pochutnávajú zrovna takí kávičkári, ktorí si (i)hneď uvedomia, čoho sa to vlastne napili...? Našťastie som si na nej mimoriadne pochutnal, no súčasne vo mne zanechala i nejaké stopy. Náročný, kinematografický zážitok, po ktorom sa cítim dosť skľučujúco, že ho odporúčam pre náročnejšie publikum. ()
Skvělá Jean Moreau, se svým přísným vzhledem, kruhy pod očima, vypadající několik desítek let prakticky stejně, v dramatu osamocené slečny učitelky na francouzském překrásném venkově,která se bezhlavě zamiluje do italského dřevorubce při jednom požáru. A protože Manou je kus chlapa a ona ho chce vidět, začne zakládat požáry, při kterých on obětavě pomáhá. Ale protože si jí nevšímá a všechny ženy po něm šílí, udělá jeho synovi ve třídě ze života peklo. A ona jde ve své vášni dál a dál, neodvratně ke katastrofě a její zlo možná zůstane nepotrestáno. Sice minimum dialogů ale kamera všechno bohatě vynahradí.Skvělé čtyři hvězdy. ()
Galerie (20)
Photo © Lopert Films
![Slečna učitelka - Fotosky](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/165/259/165259043_9ba833.jpg)
Reklama