Režie:
Jean-Luc GodardScénář:
Jean-Luc GodardHrají:
Ghalia Lacroix, Harry Cleven, Yasna Zivanovic, Valeriu Popescu, Stéphanie Lagarde, Frédéric Pierrot, Michel Francini, Sarah Bensoussan, Cécile Caillaud (více)Obsahy(1)
Film o hledání role umění, válce a lhostejnosti i střetu generací v moderní Evropě patří ke Godardovým formálně i obsahově přístupnějším filmům. Stárnoucí režisér namáhavě shání finance na svůj nový akademicky pojatý film, zatímco jeho dcera se se svými přáteli dobrodružně vydává do válkou zmítané Bosny uvést zde komedii Alfreda de Musseta. Jejich snaha vytvářet krásu a trvalost na pozadí nesmyslného světa, po desetiletích míru se opět utápějícího ve válce, funguje jako kritický komentář k postoji evropské intelektuální veřejnosti k tehdejším událostem i jako nostalgická výpověď autora o významu vlastní umělecké práce. (Dionysos)
(více)Videa (1)
Recenze (3)
Zlatý Lev - výběr ()
Niektoré myšlienky podnetné, hlavne jak snobskí Európania skreslene vnímajú hrôzy vojny. Tiež sa mi páčila scéna, jak zatrhli toho dedka, než stihol vyjadriť názor. Teda nie ako kritika toho, že nenecháme starších sa vyjadriť - tak je to, samozrejme, správne; vyjadrujú sa až moc a väčšinou je z toho len vojna a nenávisť. A určite nechcem Godardov film odsudzovať zato, že s ním nesúhlasím. Len mi tak nejak príde ako najsnobskejší Európan on sám, a jeho intošská zábavka malinko nedôstojná, vzhľadom k vážnosti tém, o ktorých pojednáva. “Is your fucking movie full of corpses?” (...) “Are there any boobs?” :D Ale možno som to iba nepochopil. ()
Na pozdního Godarda velmi "dějový" (a proto pro diváckou většinu přístupnější) film. Formální postupy zde nejsou (naneštěstí) ani tak využity jako další významotvorná vrstva, ale spíše jako stylistický prvek - jedná se především o tradiční disjunkci zvuku a obrazu (zajímavostí je, že absentují klasické mezititulky). Také kontrast mezi klasickou čili klasicistní (krásnou/ kýčovitou - dle vkusu každého soudruha) nádherou použité Mozartovy hudby a záběrů mořského pobřeží a hrůzami jugoslávské války není až tak objevná. Obdobnou, avšak zajímavější, juxtapozici můžeme sledovat v rovině obsahu, kde se proplétá několik dějových linek se zamýšlením se nad funkcí umění. A umění selhává tváří v tvář tankům i konzumním divákům, v rukou mladých i starých. Zde je, jako je latentně z celého filmu, nejlépe cítit jistá bolestná nostalgie a pesimismus - mladí sice radikálně a odvážně, ale zbytečně hynou, navíc neschopni vytvořit něco skutečně nového (vlastně jen reprodukují de Musseta, Camuse), zatímco stařec-režisér nadále tvoří, ale nedokáže oslovit povrchní vnější svět, sledující v kinech nového Terminátora na pozadí dělostřeleckých granátů. Nevím, zda je to pouhá korelace nebo skutečná kauzalita, ale autorovy filmy, ve kterých stárnoucího neúspěšného a vysmívaného režiséra hraje sám Godard, tedy hrající sebe sama svýma očima, jsou lepší, než tento, kde se nechal nahradit hercem. ()
Galerie (14)
Photo © Gaumont
![For Ever Mozart - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/059/365/59365944_89896a.jpg)
Reklama