Režie:
Andrzej WajdaScénář:
Andrzej WajdaKamera:
Witold SobocińskiHudba:
Andrzej KorzyńskiHrají:
Beata Tyszkiewicz, Elżbieta Czyżewska, Andrzej Łapicki, Daniel Olbrychski, Witold Holtz, Małgorzata Potocka, Elżbieta Kępińska, Bogumił Kobiela (více)Obsahy(1)
Herec Zbigniew Cybulski dosiahol medzinárodnú slávu najmä vďaka Wajdovmu skoršiemu filmu Popol a diamant. V roku 1967 umrel pri nešťastnej nehode, keď sa snažil naskočiť na idúci vlak. Aj pre toto predčasné úmrtie ho často prirovnávajú k Jamesovi Deanovi. V tomto filme sa Wajda vyrovnáva s jeho smrťou. Ide o príbeh režiséra, ktorý sa snaží nakrútiť svoj film napriek tomu, že hlavný herec bez stopy zmizol. (MFFK Febiofest)
(více)Recenze (10)
Som z toho magor. Poznám zhruba okolnosti Cybulskeho smrti, to, že bol Wajdov obľúbenec a že toto je pocta jemu venovaná. Ale aby som si vychutnal tento film, musel by som toho vedieť asi omnoho viac. Nepochybujem, že je to exaktne natočené a že je to veľmi osobné, to však nemení nič na tom, že som ostal "lost in translation". Rád si to pozriem znovu a doplním si predtým informácie, ale obávam sa, že pri dnešnom hektickom živote za týždeň na tento film v prívale povinností zabudnem a jeho štruktúru tak nikdy neodhalím. Ale asi sú aj dôležitejšie veci na svete, ako rozmotať zamotané klbko jedného kvalitného filmu. Btw som dlhoročným fanúšikom Olbrychskeho, ktorého u nás skoro nikto nepozná, čo je škoda. ()
Král je mrtev, ať žije král. Doufám, že Wajdovi toto egocentrické nekonvenční vyznání pomohlo vyrovnat se se svým svědomím a mohl pak klidněji spát. Daniela Olbrychského velmi obdivuju, je to Pan Herec, ale Zbigniew Cybulski zůstane v mnoha srdcích nenahraditelný. ()
Vůbec né špatný film, který však diváka ničím nenadchne (i když bude obeznámen s okolnostmi vzniku a souvislostí s tragickou smrtí Wajdova hereckého objevu - Zbigniewa Cybulského) - až na krásný, v jistém smyslu katarzní závěr. ()
Ve světové kinematografii podle mě velmi ojedinělý film. Podobá se autobiografickému románu. Existují samozřejmě režisérské autobiografické filmy, ale obvykle se v nich vzpomíná na dětství, vojnu nebo pojednávají o jiných mezních stavech, např. drogová závislost, homosexualita aj. Navíc takové filmy jsou obvykle velmi subjektivní a divák nemá možnost jejich obsah porovnat se skutečností, neboť k té má přístup pouze sám autor. Teď mě nenapadá žádný jiný film, v němž by se režisér zpovídal z toho, co momentálně prožívá a navíc z něčeho, co je vcelku objektivně známo. Nekrolog za Zbigniewa Cybulského a zároveň osobní zpověď Andrzeje Wajdy. ()
Intimní zpověď režiséra Andrzeje Wajdy, který ve svém filmu vzpomíná na zesnulého přítele, herce Zbigniewa Cybulskeho. V celém snímku sice vůbec nezazní jeho jméno, ale všem, kteří jsou alespoň trochu obeznámeni s okolnostmi filmu, musí být jasné, o koho se jedná. Wajda pojal tento film velmi osobně, což jde vidět. V tomto díle není podstatný příběh či samotná postava, o které každý mluví, vzpomíná, ale to, co vlastně sledujeme na scéně. Ať už jsou to reální herci, kteří mají jednak stejné jména jako ve skutečnosti a jednak fakt, že hrají sami sebe, nebo třeba i to, že nám autor ukazuje zákulisí vzniku filmu v podobě filmového štábu, ve kterém pozorujeme režiséra, herce, osvětlovači apod. Ve výsledku se tak nejedná až tak o film o Zbigniewovi Cybulskem, ale spíše o slavném polském režisérovi a jeho filmu. Přesto všechno si mě ale tento Wajdův snímek příliš nezískal, asi proto, že jsem se místami ztrácel ve fikci, tak i možná proto, že neznám tolik Zbigniewa Cybulskiho a jeho spojení s Andrzejem Wajdou. ()
Reklama