Režie:
Juraj NvotaKamera:
Diviš MarekHudba:
Ľubica ČekovskáHrají:
Richard Labuda, Milan Lasica, Libuše Šafránková, Ondřej Vetchý, Szidi Tobias, Milan Ondrík, Ady Hajdu, Ondřej Malý, Miroslav Noga, Robert Roth (více)VOD (3)
Obsahy(1)
Malý Petr (Richard Labuda, vnuk Mariána Labudy) vyrůstá v péči prarodičů (Milan Lasica, Libuše Šafránková), protože jeho rodiče emigrovali do Vídně a od té doby se ho prostřednictvím úřadů marně snaží získat. I proto Petr vymýšlí nejrůznější způsoby, jak se přes čáru dostat, pro což má čím dál menší pochopení velitel místních pohraničníků (Ondřej Vetchý). Mnohem větší problémy má ale Petr s partou černogardistů, kteří si libují v trápení slabších dětí. Třeba i jejich občasným přivazováním k mučednickým kůlům. Mezi ty, kteří jsou na Petrově straně, patří „pomalejší" spolužák a velmi sympatická kamarádka, kvůli nimž se s černogardisty neváhá opakovaně a důkladně poprat. Jak se šedesátá léta chýlí ke konci a poměry v zemi se dramaticky mění, otevře se nakonec i před Petrem vysněná cesta přes hranice. Vyrazit na ni ale znamená ztratit prarodiče, kamarády a nezapomenutelná dobrodružství. Když je vám „náct", máte v životě přece jen jiné priority. (Cinemart)
(více)Videa (1)
Recenze (243)
Film plný skvělých hereckých výkonů. Těžkého dětství v těžké době a komplikovaných přátelstvích a ještě komplikovanějších nepřátelstvích. Zároveň ale film, který místy nedrží pohromadě. Jakoby byl slepencem různých scén, které na sebe nijak nenavazují, jen aby byla vyplněna dějová linka ne/setkání syna s rodiči. Nelíbí se mi ta nesourodost a některé pro příběh zbytečné pasáže. Naopak se mi líbí, že občas tvůrci šli až na dřeň a nebáli se ukázat krutou realitu ve světě dětí. Ve výsledku tedy jde o lepší průměr, který zůstal jen kousek před tou čtvrtou hvězdou. Mírný palec nahoru. 70% ()
Každý mám právo na ohlédnutí a zpracování svých dějin. Ano, filmů o dobách minulých bylo natočeno mnoho. Ale těch slovenských zase tolik není. Nesrovnávám ani s filmy, ani s předlohou, dokonce ani s předchosími filmy Juraje Nvoty. S komentářem jsem čekala, až uvidím i slovenskou verzi, kterou tímto všem doporučuji. První část příběhu se odvíjí v pomalém tempu, To podstatné přijde až v poslední třetině. Silné okamžiky, které dají smysl prvním dvěma třetinám. Pátou hvězdičku přidávám, protože tak nízké hodnocení si tento film nezaslouží. Ťažké su lúčenia, ťažké su návraty, keď nemáš kam. ()
Nečetl jsem předlohu, tak nechci soudit, kdo zakopal psa z pořadu Věřte nevěřte. Protože ano, Rukojemník je lidsky přitažlivý a co do charakteristiky i charakteru svých postav příjemný a uvěřitelný příběh, ale dějí se jim občas poněkud příliš podivuhodné věci (ztracený spis STB, ztracená pistole, pohraničníci v akci na čáře nechávají bez povšimnutí čumily...). Potlačím-li však v sobě suchara, musím si přiznat, že takové pohlazení po duši, kde i "zlý" komunistický pohraničník je jen člověk, zapřisáhlý komunista jen otcem nemocného kluka, postarší ale pořád sexy učitelka si čte Casanovu pod katedrou a kluci zažívají všelijaká dobrodružství, na mě prostě vždycky bude působit dobře. Film, který sice kritizuje dobu, na jejíž tisíckrát v naší (československé) kinematografii odhalenou tvář snad již nelze vyrýt další jizvu, ale ve svém důsledku tu nakonec to čtyřicetileté jho není tím podstatným. Podstatným je smutek dědy, který vrací syna rodičům po velmi dlouhých "prázdninách". A tak jsem se postupně proplakal až k pěti hvězdám. Přiznám se, že ta pátá je za Libušku, jejíž laskavé herectví v Rukojemníkovi naposledy zazářilo. ()
75 % - Velmi příjemné filmové překvapení. Takový mix Obecné školy, Báječných let pod psa a Občanského průkazu s povedenými hereckými výkony - zejména trio Richard Labuda, Milan Lasica a Ondřej Vetchý - a hezkou kamerou. Co filmu zbytečně ubralo body, je nadabování do češtiny. Být to slovensky, je dojem ještě lepší. ()
Jak už tady podotknul Enšpígl, jde o velmi nenápadný snímek. Kdybych ho náhodou nezaregistrovala v programu ČT, tak jsem ho přešla bez povšimnutí. Příběh je určen pro malé i velké. Každý si tu najde to své. Průvodcem nám je malý Petr, žijící u babičky a dědečka, jehož očima celé dění sledujeme a prožíváme. Je dobře, že takové filmy ještě vznikají. Děti mají jiné vnímání světa a vidí věci jinak než dospělí, dost často jako hru, kdy si plně neuvědomují reálné nebezpečí, které jim může hrozit. ()
Galerie (29)
Photo © Ctibor Bachratý
![Jak jsme hráli čáru - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/159/282/159282307_98a568.jpg)
Zajímavosti (12)
- V krčme, v ktorej pracuje dedo Achberger (Milan Lasica) ako výčapný, si je možné všimnúť vlajočku futbalového klubu ŠK Slovan Bratislava, ktorej logo bolo zavedené až rokom 1990. Koncom šesťdesiatych rokov sa bratislavský klub nazýval TJ Slovan CHZJD Bratislava, pričom v logu nebol slovenský dvojkríž, ale červená hviezda so zvonom, klasom a skúmavkou. (JurajKa)
- K setkání dědečka Mariána Labudy s vnukem Richardem, který si zahrál malého Petra, na filmovém plátně nedošlo, protože Milan Lasica měl roli dědy slíbenou dva roky dopředu, tedy daleko dříve, než vůbec začal casting dětských herců. (vasosak)
- Filmařům uniklo, že brigadýrky důstojníků pohraniční stráže měly zcela jinou barvu. Ve filmu je použita klasická khaki brigadýrka, kterou používala armáda, zatímco příslušníci pohraniční stráže měli sytě zelenou. (stone)
Reklama