Režie:
Naomi KawaseScénář:
Naomi KawaseKamera:
Jutaka JamazakiHudba:
HašikenHrají:
Nidžiró Murakami, Džunko Abe, Tetta Sugimoto, Mijuki Macuda, Makiko Watanabe, Džun Murakami, Hideo SakakiObsahy(1)
Na japonském tropickém ostrově Amami-Oshima budou tradice spojené s přírodou uctívány věčně. Během srpnové úplňkové noci tradičních tanců objeví šestnáctiletý Kaito mrtvé tělo plující na hladině moře. Jeho dívka Kyoko se mu snaží pomoci tento záhadný výjev pochopit. Odhalováním propojených cyklů života, smrti a lásky, se Kaito a Kyoko společně učí pozvolna dospívat. (Cinemax)
(více)Recenze (20)
Téměř okamžitě jsem zatoužil ponořit se do vln, cítil jsem vítr i když jsem ho jen viděl, vnímal jsem bolest obětiny... (Ještě že si Japonci s PETA hlavu nelámou). Film který nemluví slovy, ale obrazy. Nejlepší vyprovázení na smrt, jaké jsem kdy ve filmu viděl. Skvělá Naomi Kawase, která se brzy ocitne v mé topce režisérů. Moje romantická duše řve: "Odstěhujme se tam! A dám ti konečně pokoj!!" Ale já vím ty zrádná potvoro, že nedáš... ()
Zlatá Palma - výběr ()
Celý film se nese v mysteriózním duchu a meditování o pomíjivosti života, proč umíráme, ale i o lásce. Kyoko a Kaito prochází právě fází života, kde si tyto otázky kladou, protože souvisí s jejich nejbližšími. Vše se vzájemně prolíná a moře se svými vlnami jen tiše, či bouřlivě přikyvuje. Já osobně jsem mírně rozpačitá a asi bych Still the water nedoporučovala každému. Pokud budete v rozpoložení, kdy budete mít chuť rozjímat o smyslu života a posléze o tom filozofovat, pak to bude pro vás možná to pravé. Ale záběry pod mořskou hladinou a nebo letecké na nádhernou, zalesněnou, hornatou krajinu byly strhující. ()
Rád pozerávam rôzne meditatívne filmy, kde samotný dej ani nie je až tak podstatný, rovnako festivalový štýl mi vôbec nevadí, skôr naopak a všetky tie prvky ako otázky ohľadom života a smrti alebo spolužitie s prírodou v harmónii sú mi minimálne vo filmovej tvorbe tiež veľmi blízke, takže Still the water mal všetky predpoklady, aby si ma získal, ale na moje prekvapenie sa tomu tak nestalo. Určite nemôžem ani povedať, že by to bolo zlé, ale to jediné, čo tu u mňa dokázalo vyvolať aspoň nejaký záujem o dianie je línia s umierajúcou matkou, obzvlášť pri jej konci, ale nemá to zase tak moc priestoru. Inak som sa po celý čas mal problém naladiť na tú správnu vlnu, hlavné mladé duo ma prakticky nezaujímalo, pričom ani vedľajšie postavy ich vôbec nepodporujú a celkovo spôsob, akým sa tvorcovia stavajú k jednotlivým výrazným prvkom mi vôbec nevyhovoval a viacero scén si určite mohli odpustil, hlavne zabitie kozy. Navyše aj to audiovizuálne prevedenie mi až na pár momentov príde len úplne obyčajné a tak ani po tejto stránke som si to nemohol užívať. Takže radšej tomu ešte niekedy šancu dám, ale nemyslím, že by sa môj postoj zmenil, vzhľadom na typ filmu určite sklamanie, ale zase na ten priemer mi to aj tak určite stačí. 55% ()
Toto len tak ľahko hocikto nedá! Mal som pocit, že to snád' nikdy ani neskončí... Hodnotím štyrmi hviezdičkami kôli forme, akou je príbeh podaný a akou je film nakrútený. To bola jeba, ale už sa k nemu nikdy nevrátim! ()
Senzitivní a "přírodně magické". Rád se v budoucnu podívám znova. ■ Kristusazapad se v komentáři vyjádřil velmi komplexně. ■ Trailer: https://www.youtube.com/watch?v=npg8_sHQmbc ()
Za tu dlouhou stopáž film moc neřekne. Vyprávění tedy nic moc, ale film je krásně natočen. Je to teen erotické o životním cyklu. ()
Nejsem zrovna člověk, který vyhledává filozofické filmy bádající nad otázkou života a smrti, takže tahle dějová linka o umírání Kyokiny matky mě tolik neoslovila, zajímavější už je příběh jich dvou jako páru, ale stejně to není žádné "terno." Celkově je to na mě až moc poeticky laděné a opravdu jsem se nemohl přenést přes kameru, která místy působila jako záběry z nějakého cestopisného dokumentu. Takový lepší průměr, nejsem si tím úplně jistý. ()
Pre mňa neuveriteľné prekvapenie. Po predchádzajúcich Kawasiných filmov som bol skeptický. Ale konečne sa mi dostala pod kožu a to úplne. Od jej debutu sa jedná pre mňa o jej zatiaľ najlepší film. Meditatívnosť, úprimnosť a mystifikácia prostredia sleduje s pozorným okom a dokumentaristickou presnosťou dvojicu mladých ľudí so všetkými ich problémami a túžbami aké si len viete predstaviť. Kawase tu naplno využíva cit pre detail a sledovanie viacerých postáv reagujúcich na jednu udalosť. Celé je to také iné, krásne a hlavne úprimné. A zábery na rozbúrený oceán sú dychberúce. Veľmi sa mi to páčilo a naozaj by som len pokračoval v písaní hlúpostí, pretože to naozaj pre mňa obsahuje veľa pozitívneho. Určite sa k nemu budem ešte niekoľko krát vracať. ()
Skoro bych ani neřekl, že to jsou Japonci. Šíře jejich kinematografie je neskutečná, v tomhle případě až moc meditativní. ()
Na Naomi Kawase malo azda najväčší vplyv to, že až do dospelosti prakticky nesledovala filmy. A tak sa v jednej zo svojich raných dokumentárnych snímok – Ten, Mitake - mohla rozbehnúť a v mŕtvolke splynúť s mliečnou cestou - podobne, ako mliečna cesta s hukotom prenikla hrdinom Kawabatovej Snežnej zeme. Nie, jej dokumentarizmus nevedie k deskripcii a k odstupu, ale k splynutiu s okolím. Asi ako keď v zbierke básní Manjóšú čítame o bývalom sídelnom meste Asuka a vieme, že sa za popisom prírodných dejov skrývajú city, predkovia a všeobsiahle kami... Predovšetkým však básnik, ktorý sa stal svetom navôkol. Pri sledovaní posledných kŕčov zničeného ekosystému vo svete bez Boha, sa práve jej filmy môžu stať istým typom evanjelia a zmierenia sa so smrťou. V jej filmoch je priestor navôkol plný citov, ale nie v nadprirodzenom, ani antropocentrickom slova-zmysle. Je to priestor vzťahov. Hrdinovia s okolím vstupujú do neustálych interakcií, až sa v ňom akoby strácajú. Je záverečný tajfún symbolom Kaitovho rozrušenia, alebo je jeho vnútro len unášané prírodnými náladami? Blízkosť však nie je len priestorová kategória, ale i časová. Je to svet rutinných cyklov – striedania sa dňa a noci, období pokoja a tajfúnov, ale i návratu „predkov“. Tí sú sprítomňovaní v znovu- prežívaných mýtoch a rituáloch, ako je napríklad Augustový tanec alebo žalospev Yuta. Samotný film môžeme chápať ako interpretáciu mýtu o dvoch božských deťoch, ktoré na zem zoslal Nebeský cisár, aby znovu zaľudnili ostrovy Amami. Zobrazený časopriestor tak môžeme vnímať ako transcendentnú entitu presiaknutú minulosťou a citmi, ku ktorej si hlavné postavy musia utvoriť vzťah a splynúť s ňou. Subjektom je tu skôr "príroda" a správnym prístupom je tu otvorenie sa citovej transformácii, ktorá prichádza so svetom-udalosťou. Azda práve tento prístup, ktorý nechápe človeka ako niečo vytrhnuté z okolia, môže priniesť ére konca sveta citový rozmer. (napísané pre Hviezdne noci, 2019) ()
Klidné, pomalé, poetické, pohodový snímek o životě i umírání. 75% ()
Příběh byl hodně stylizován kamerou. Jsou tady nádherné záběry, ale jsou tady i záběry, které mohly být sfouknuté za tři minuty a ne za půl hodiny. Někdo se určitě u takové konzistence rozplývá, protože tady už nejde ani tak o samotný příběh, jako spíš o kochání se vizualizací. Řekla bych, že samotný děj je tady spíš doplňkem. Přiznám se, že mě tohle drama nudilo. A celá podstata příběhu nebyla pro mě tak niterná a smyslná, jak asi měla být zamýšlena. ()
Neskutecne intimni obraz dvou japonskych rodin na brehu more. Utis vodu je zaroven sintoistickou meditaci nad tim, ze ti, co jiz odesli stale zijou ve svych detech a vubec v dalsich generacich. Neskutecna nadhera. ()
Superlativy se k tiché a neokázalé tvorbě Naomi Kawase nehodí, ale mám pocit, že jde o zatím její divácky nejvstřícnější a velmi sdělný film, který má jasně danou příběhovou linii, jasné téma a úžasné zpracování včetně výborné práce s hudbou. Sice jsou pro mě šintoistická symbolika, tradiční rituály nebo obsah písní v jejích filmech trochu neznámou, vždy je ale na plátně cítit přítomnost něčeho univerzálního, podstatného, emocionálně silného. Ne jinak je to ve Futatsume no mado, kde je hlavním tématem umírání, posmrtný život a taky láska v různých podobách, protože všechno spolu souvisí a film mimořádným způsobem tento východní přístup ke smrti (a životu) zprostředkovává - i když je to možná paradox, jeho sledování bylo navzdory tíživému tématu povznášející a obohacující. Zkrátka, je to jeden z těch mála ryzích filmů, který skutečně něco předává, kde má každý obraz své místo a kde vše míří nekompromisně k samotným kořenům smyslu života vůbec... ()
Na mně až příliš hlubokomyslné a meditativní. ()
Komorny pribeh, ktory ma absolutne nenudil. ()
***1/2 ()
Občas je nutno rozlišovat mezi snímky, které shlédnete a těmi, které prožijete. Utiš vodu bezesporu patří do kategorie druhé. Je až neuvěřitelné, v jakém klidném a optimistickém pojetí dokázala Naomi odvyprávět své zamyšlení nad životem a vlastně i odcházením. Je vidět, že Naomi od svých prvotin urazila pěkný kus cesty a již umí mnohem lépe prodat svůj neuvěřitelný vypravěčský potenciál. Podařilo-li by se jí zbavit i nutkání po globálních sděleních, které se zde vyjevují v nesourodých scénách s účelovým obsahem, který však s dějem nemá nic společného a vyvarovala-li by se naprosto zbytečné dramatizace snímku v závěrečných minutách, mohlo dílo dosahovat mnohem vyšších kvalit. Máte-li zrovna dvě hodinky volného času a nevadí-li Vám snímky meditativního typu, pak budete zajisté unešeni. ()
„Až zostarnete, budete sa snažiť, aby ste neboli príliš veľké bremeno. Budete sa držať v úzadí, aby z vás ľudia nemali zlé pocity.“ „To je ušľachtilé. Ja by som to nezvládla.“ „Čo je na to ušľachtilé? Som iba zbabelec. Vy, mladí ľudia by ste nikdy nemali byť zbabelci. Ak chcete niečo urobiť, urobte to. Ak chcete niečo povedať, povedzte to. Ak chcete plakať, plačte. Starí ako ja už len zberajú omrvinky. Ale máte našu podporu.“ Japonské filmy majú v sebe neskutočnú poetiku. Zrodenie, život, láska, smrť, prepojené v jeden neoddeliteľný celok. Hoci film pomaly plynie, nenudí ale práve naopak pomalé tempo umožňuje divákovi naplno si vychutnať prepojenie ľudských osudov so silou prírody. Veľmi silne vyznievajú dialógy hlavných postáv, v ktorých sa snúbi životná múdrosť starých majstrov s dennou realitou moderného človeka. A tak dlhé pohľady do očí, som snáď vo filme ešte nevidela ()
Reklama