Režie:
Eric RohmerScénář:
Eric RohmerKamera:
Sophie MaintigneuxHudba:
Jean-Louis ValéroHrají:
Marie Rivière, Amira Chemakhi, Béatrice Romand, Irène Skobline, Rosette, María Luisa García, Vincent GauthierObsahy(1)
Zelený paprsek vypráví o pařížské sekretářce Delphin, která se chystá na dovolenou do Řecka, ale na poslední chvíli ji zruší, protože kamarádka, s níž měla cestovat, změnila plány. Co potom v jejím životě následuje, by se dalo označit jako těkání, v němž hrdinka zkoumá různé možnosti, jak by efektivně strávila svůj volný čas. Nízkorozpočtový film natáčel Rohmer na 16mm formát s minimálně připraveným scénářem a za přirozeného světla. "Předpovědět úspěch u diváků je přirozeně vždycky těžké. Například Zelený paprsek byl v kinech mnohem úspěšnější než mé ostatní filmy. Zrovna u něj bych to býval nečekal, protože byl záměrně natočen amatérsky a zčásti dokumentaristicky. Čili spíš něco pro specialisty a cinefily, myslel jsem si. Ale ne, zrovna Zelený paprsek měl větší úspěch než filmy, které mohly být v principu širokému publiku bližší." (Eric Rohmer) (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (20)
Užívateľka hirnlego fajne vystihla dej, len podotýkam, že muži, ktorých návrhy hrdinka postupne odmietala, boli rečami aj výzorom buď machovia alebo latentní homosexuáli alebo nekomplikovaní, jednoducho pôsobiaci samčekovia. Jej unikanie z osídiel, navrhovaných takýmito typmi plne chápem. Keď sa vo filme objavil druhý nápadník a za ním temer všetci nasledujúci, nezdržali sme sa hurónskeho smiechu už len pri pohľade na nich. Dobové odievacie trendy ("zlaté 80.") k tomu - snáď nechtiac - prispeli. Veď si vezmite: tričká vzorne napasované do nohavíc, sieťované tielka odhaľujúce bronzové opálenie, rifle vyzdobené farebnými ozdobami a okolo krku nielen retiazky, ale aj prehodené pletené svetre v sparnom lete. Miestami neúnosne srandovné. ()
Rohmer tentokrát volně zadaptoval a do "dnešní" doby převedl méně známé dílo Julese Vernea (ani náhodou se nejedná o typickou verneovku), ve kterém je hlavní postavou žena, pasivně čekající na svého prince z pohádky, odmítající všechny potenciální nápadníky s tím, že prostě "nechce" - jenže ona ve skutečnosti chce, avšak bojí se, že by byla pouze využita a odkopnuta - a tak čeká dál, sleduje různá znamení (karty), čas od času se z ničeho nic rozpláče a vlastně není schopna normálně si užívat života. Na Rohmerově stylu mi asi prostě něco vadí - tady mi například absolutně nesedl snad půlhodinový rozhovor o vegetariánství hlavní hrdinky (zbytečnost). A je toho víc. Ale i tak stojí za vidění. ()
Rýdzo letný film plný citovosti, citlivosti, snahy o pochopenie a samozrejme voľného času. Iné miesta, iní ľudia, jeden deň vystriedaný druhým, ale vo vzduchu akosi stále visí ten istý rozpitvávajúci pocit vnútorného nepokoja. Dôležité je však dlhodobo nezatrpknúť a neustrnúť. Záver si to iný ani nezaslúžilo. Rohmer ma týmto potešil. 90% ()
Ano, u toho filmu, jako možná u celého Rohmera, si každý musí odpovědět na otázku: k čemu mi to je? co to má se mnou společného? je to svět, ve kterém žiji? Pro mě má tento film především dvě pozitiva. 1) Objektivně: snad poprvé ve filmu se řeší problém dovolené. A ten na sebe často váže stres, neuspokojení, vyhrocuje vztahy. Pro mnoho lidí je to prubířský kámen roku. 2) Subjektivně: často jsem se cítil jako Delfína, alespoň její pocity a reakce mi byly velmi blízké. ()
Ženy jsou slepice, které zajímá jen sex, a pokud některá z nich žije delší dobu sama, ostatní se na ni dívají jako na malomocnou. Muži jsou idioti, které zajímá jen sex, a pokud vidí ženu, která jde sama po ulici, okamžitě po ní vystartují. Ano, tento úhel pohledu na moderního člověka bych dokázal přijmout, byly-li by všechny ty idiotské postavy nahlíženy s jistým sarkasmem a zároveň smutkem. Jenže Rohmer nad nimi nepláče ani je neironizuje. On je má rád a "rozumí jim"... ()
Galerie (14)
Zajímavosti (1)
- Natáčení probíhalo ve francouzských městech La Hague, Biarritz a Paříž. (Terva)
Reklama