Režie:
Dmitrij MeschijevScénář:
Ilja AvramenkoKamera:
Ilja AverbachHudba:
Jurij PotějenkoHrají:
Marija Aronova, Marija Koževnikova, Irina Rachmanova, Marat Bašarov, Jekatěrina Vilkova, Dmitrij Ševčenko, Nikolaj Auzin, Valerija Škirando (více)Obsahy(1)
Na jaře roku 1917 po únorové revoluci v Rusku se vlivem bolševických agitátorů i německých špiónů rozpadá bojová morálka armády, ale i tradiční společenské vazby. Velitelé nemohou rozhodovat bez souhlasu tzv. rudých vojenských výborů. Vojáci nechtějí bojovat. Ztracenou bojovou disciplínu chce velitelství pozdvihnout pomocí vzorového ženského bataliónu smrti. Dobrovolnice, dívky z různých společenských vrstev, procházejí výcvikem v týlu a poté odcházejí na frontu. Zde se setkávají s demoralizovanou armádou a pochopitelně i s drsnou realitou války. Jejich kamarádky umírají na otravy nebo v nerovném boji. Svou odvahou a chrabrostí jdou příkladem a probouzí zbytky cti i v ruských vojácích. (fly)
(více)Recenze (32)
O Marii Bočkarjové a jejím ženském dobrovolnickém praporu jsem pranic nevěděl, dokonce ani moc detailů o onom přelomovém porevolučním období roku 1917 v ruské armádě. Tohle období jsem měl prostě zaškatulkováno jen tak, že po revoluci měli Rusové svých problémů dost a přestali válčit. Jak ale postupně prorůstal rudý mor původně carskou armádu i jaký to mělo dopad můžete vidět v tomto filmu. Sice okrajově, ale pro mne to byla ta cennější část. Jak říkám o ženském praporu jsem doposud nic neslyšel a tak jsem nucen vycházet z toho co mi film předložil. Sice je to hodně patrioticky zabarvené, lehce afektované a snad i naivní, ale věřil jsem tomu. Dáte-li so totiž do strýčka Googla heslo Maria Bochkareva, vyskočí vám hafo černo-bílých fotek nejen této válečnice, ale i jejích spolubojovnic a že jich je tam nemálo. Filmu jsem tedy vděčný, že jsem si zase o něco doplnil vzdělání. Je to pro mne další kamínek do mozaiky dějin Evropy dvacátého století. Z filmařského hlediska bych toho moc nevytýkal. Rusové točit umí a na válečné kousky jsou poslední dobou specialisté. Dobové prostředí umí vykouzlit na jedničku a je jedno zda se jedná o nějaký prospekt, či zákop z první světové... Přes můj počáteční despekt převládá spokojenost. Vyděšen srovnáním s A jitra jsou zde tichá, jsem si nakonec oddychl. Takže za mne je to za 4 vlčí máky. * * * * ()
Lákavé téma a mnou vyhledávané - Žena bojovnice - tentokrát na ruský způsob. Rusové válku ve filmu technicky zvládají stejně dobře, tak jako Američané tu svoji. Vždy tam, ale bude o něco více východní chrabrosti, lásky k vlasti. Ruský válečný film je většinou smutné, dojemné syrové drama, kde se umírá bez ohledu na to jestli je to hlavní postava, takže pravidlo, že hrdina přežije tu až tak neplatí. Zajímavá skutečnost z 1. světové války, kde si Rusko už tenkrát poradilo po svém s emancipací a bojkotem vojáků a byl vytvořen vojenský ženský prapor z dobrovolnic je skvělý námět pro film. Bohužel z úžasného válečného drama se spíš zrodilo místy bizarní dílo s opravdu ženským přístupem k boji. Pokud tvůrci chtěli ukázat, že ženy se pro válku nehodí, tak se jim to povedlo. Velká škoda, že charaktery žen jsou na začátku pěkně načrtnuty, ale pak se již ztrácí spolu s oholením hlavy vojaček a horší orientací kdo je kdo. Nepřehlédnutelné jsou ovšem dvě postavy: velitelka praporu, jejíž vizáž a herecký výkon je důvodem ke zhlédnutí a potom korpulentní dvoumetrová báryšňa střílející z lehkého kulometu a mlátící Němce pažbou. Pro svojí atypičnost (jako u všeho ruského) lze film označit za studijně zajímavý. ()
Po renovaci A jitra jsou zde tichá se Ivani pustili do další oslavy ruské ženy a tentokráte je to echt gerojská záležitost, která by mohla klidně ruským vojačkám sloužit jako propagandistické video. A možná že i slouží. No a podle toho to také vypadalo. Člověk se tomu naivnímu obrázku hrdinství musel kolikrát až smát a těžko říct, jestli by byla samotná Marie Bočkarjová spokojená s tím, jakou představu o ní a jejím praporu současníci předkládají. Nicméně co se bojových scén týče, tak se tu pár dobrých věcí našlo. Bavil mě plynový útok i drsná zákopová válka, ačkoliv by trochu neškodilo pohrát si víc s atmosférou. Nicméně těch válečných scén bylo poskrovnu a kormě nich se nebylo příliš na co dívat. 30% ()
Rusko v předvečer revoluce roku 1917 byl největší bordel na světě. Marie Botchkareva je taková ruská Johanka z Arku, která milovala svou zem až do roztrhání těla. Její nezodpovědní mužští kolegové totiž věří, že báťuška car vyhrát nemůže. Tak raději chlastaj jak duhy a své důstojníky považují za největší škůdce Velké Rusi. Nebýt toho zbytečného zapálení ohně při útoku na německé zákopy. Pro nic za nic. Mohlo to být lepší ()
Nádherně vykreslený příběh prvního ženského bataliónu! Když mužská morálka šla po revoluci v roce 1917 v Rusku prudce k ledu, tak vojenský výbor rozhodl, že budou verbovat i ženy, aby armáda získala zpět svoji ztracenou disciplínu. Jenže tahle akce se nesetkala s povzbudivou reakcí a trvalo ještě hodně dlouho než se ženský batalion dočkal opravdového uznání! 80% ()
Galerie (41)
Zajímavosti (3)
- Zbraně použité ve filmu byly puška Mosin-Nagant, revolver Nagant a kulomet Maxim. (K98)
Reklama