Režie:
Valerio ZurliniKamera:
Tino SantoniHudba:
Mario NascimbeneHrají:
Eleonora Rossi Drago, Jean-Louis Trintignant, Jacqueline Sassard, Cathia Caro, Raf Mattioli, Enrico Maria Salerno, Nadia Gray, Lilla Brignone (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Milostný příběh zralé ženy a syna fašistického funkcionáře ve válečném roce 1943 se dočkal mnoha mezinárodních ocenění. Společně s filmem Most byl například oceněn Cenou filmových kritiků za nejlepší snímek. Léto 1943. Válka je v plném proudu. V přímořském městečku Riccione se mládež baví a snaží se tak zapomenout na tíživou blízkost smrti. Při bombardování pláže se Carlo seznámí s Robertou, která je vdovou po válečném hrdinovi a matkou malé dcerky. Přesto, že je mezi nimi poměrně velký věkový rozdíl, oba se do sebe zamilují. Válečný konflikt se postupně přesouvá na území Itálie, Mussolini podává demisi a místní revolucionáři už spěchají, aby si s fašisty, kterým se po léta klaněli, vyrovnali účty. Milenecký pár se vydává na útěk, ale jsou zastaveni krutým náletem na železnici. Carlo Robertě slibuje, že až bude po válce, určitě se k sobě vrátí, ale ona dobře ví, že jejich vztah uprostřed trosek, mrtvých a raněných na rozbombardované trati definitivně končí. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (7)
ocenenia : MFF Mar del Plata 1960 - Najlepšia herečka (Eleonora Rossi Drago), Cena film.kritikov za najlepší film (spolu s filmom "Die Brücke") ()
Hudba vříská jako o život, až ji herci nacházející se buď v extázi nebo v komatu těžko přeřvávají, emoce stříkají na všechny strany, když se řekne: miluji tě, porazilo by to vola. Čímž nechci říct, že je to špatný film, ale jen, že tento způsob filmového vyprávění je prostě za námi. ()
Zaujímavý príbeh o synovi fašistického funkcionára počas druhej vojny ide nad rámec romantiky, ukrýva v sebe emotívnu silu žiť inak ako dovoľuje spoločenské zriadenie. Vyzdvihol by som civilné výkony hlavných protagonistov a čiernobielu kameru. ()
Takto sa mi to paci, reziser Zurlini ma pravdu, i pocas najtvrdsich bojov WWII sa nasli v Europe oazy pokoja kludu, kam vojna sa nepriblizila a kde ju vnimali ak onieco vzdialene, sice drsne, ale poriadne daleko. Velka laska on + ona na pozadi WWII. ktora sa ich zatial netyka, a ani si vojnu nepripustaju. Mladez sa uprostred roku 1943 bavi vo velkom, vojnu nesleduju, takze prevazuju naprosto obycajne dialogy, tak ako to mam rad. Potom ale v druhej polke sa uz dej preklapa, a njma zaver je dost vojnovo drsny - bombardovanie, prestrelky. Jean Louis Trintignant /Svatecni vyjizdka 1962, Muz a zena 1966/ spolu so skvelou Eleonorou Rossi Drago to pekne tahaju : 77 % ()
Předčasně zralému, melancholickému a Freudovi přitakávajícímu hejskovi Jean-Louise Trintignanta (čti "Tryntyňan" :-)) se nelze divit. Postava vdovy Roberty s mírami představitelky Eleonory Rossi Drago, Signora Robinsonini svého druhu, je fakt šukadelická šťabajzna, s níž (nejen) vést rozhovor je jistě zajímavější, než cokoliv se stejně šukadelickými, ale zoufale nezralými pipkami z pláže. Film kromě vkusného pojetí mezigenerační romance v černobílé představuje zajímavě vhled do života nahnědlé italské mládeže v týlu války o Apeninský poloostrov, možná tolik jiného, než jaký žili tou dobou na severu za Alpami. Ciao, amore. ()
Dějištěm valéčného dramatu je perla na Jadranu Riccione. Karlo se zatím úspěšně vyhýbal khaki barvě . Na jedné merendě se zfanfrněl do mladé vdovičky Roberty. Zatímco jedni umírali na bojišti, on umíral s Robertou v posteli. A mohlo tomu býti až dodnes, kdyby do jejich štěstíčka nezasáhl osud a kobercové bombardování nádraží v Bologni. To bombardování rozsápalo i malá dítka. Mnohá dětátka do hrobu vzalo i s jejich matkami, nadělalo mezi lidmi vskutku paseku, bylo zdrcující a nekonečné. Taková zvěrstva lásce nepřejí. Karlo opouští Robertu. Zkrátka a dobře, rozdělili se a zda se někdy znovu spojili, tak to nevím. 85% ()
Reklama