Režie:
Krzysztof KieślowskiKamera:
Witold AdamekHudba:
Zbigniew PreisnerHrají:
Grażyna Szapołowska, Olaf Lubaszenko, Stefania Iwińska, Piotr Machalica, Artur Barciś, Jan Piechociński, Hanna Chojnacka, Stanisław Gawlik (více)Obsahy(1)
Rozšírená verzia šiesteho dielu televízneho projektu Dekalóg režiséra Krzysztofa Kieslowskeho je meditáciou o dvoch podobách lásky: zmyselnej a telesnej túžby a platonického metafyzického citu. Devätnásťročný Tomek sleduje ďalekohľadom atraktívnu tridsiatničku Magdu, ktorá býva na sídlisku v dome oproti. Napriek tomu, že na nedostatok záujmu mužov sa nemôže sťažovať, chýbajú jej hlbšie citové väzby. Platonicky zamilovaný Tomek ju špehuje pri dennej rutine aj pri častých návštevách náhodných mužských známostí. Až kontakt s Tomekom otvorí Magde oči a naučí ju prostej ľudskej nehe. (oficiální text distributora)
(více)Videa (2)
Recenze (171)
Ač mě to trochu překvapuje, emocí se na mě z tohoto filmu vyvalila hromada a ještě víc jich to ve mě zanechalo. Rozjezd je pozvolný a druhá polovina filmu je tak nabitá příběhem, že jsem se ani na vteřinku nenudila. Na tenhle snímek bych se ráda podívala i s delší stopáží, protože by jistě měl co nabídnout, i kdyby k němu autor přidal dalších třicet minut. Ani zdaleka nevyčerpal všechno, co mu tohle téma nabídlo, což je trochu škoda. I přesto se ale Kieślowskimu tenhle počin povedl a já hltala každou sekundu a čekala, co se stane. Krása! ()
Ač je samo pohrávání si s „pohledy“ jednotlivých postav i samotných diváků velmi důmyslné (až geniální), jádro toho, o čem celý film pojednává je vlastně ukryto v několika málo větách uprostřed. Hlavní ženská postava (umělkyně) se ptá hlavní mužské (chlapec): „Proč mě vlastně sleduješ?“ „Protože vás miluju. Opravdu vás miluju.“ „A co... co chceš?“ „Nevím.“ „Chceš mě políbit?“ „Ne.“ „Chceš jít se mnou... Chceš se se mnou milovat?“ „Ne.“ „Třeba bys se mnou chtěl někam jet...“ „Ne.“ „Co teda chceš?“ „Nic.“ Zatímco si umělkyně plete lásku s výměnou něčeho za něco (převážně v oblasti sexuální), hlavní hrdina jí nabízí sebe sama bez jakýhkoliv podmínek. Tím se situace vykreslená zpočátku obrací na konci naruby. Chlapec sledující ženu vypadá osaměle, protože nemá žádnou partnerku. Ve skutečnosti je však mnohem osamělejším člověkem umělkyně, protože celý život netuší, co to vlastně opravdová láska je. ()
Žasnu nad tímto poetikem a umělcem Kieslowskim. Ten film nemá jedinou chybu. Není naivní, přemrštěný, nudný, zdlouhavý, bezmyšlenkovitý, blbě zahraný, blbě nasnímaný, s pitomou hudbou....je geniální! Mohl ho klidně udělat i Bertoluci i Fellini. A ty vole, Polák! No prostě krása a na závěr by si člověk přál aby to neskončilo tak reálně, aby to pokračovalo. Je nevyhnutelné, aby to totiž nepokračovalo. Jen bych chtěl vypíchnout jednu scénu: Štětka, která má osud toho kluka na svědomí, sedne k dalekohledu, kterým jí po celý rok šmíroval a dívá se do místnosti, kde sama žije, kde si převrhne flašku s mlíkem, protože je v depresi a ten kluk, kterým pohrdala ji hladí po rameni-to je mistrovské! Je mi smutno při sledování tohoto krásného díla, smutno nad českou kinematografií. Takovejch sraček a blábolů, jak kdybychom byli pobočka Holywoodu. I Boudová s Vetchým hrají v takové pí.čo.vině jako Po hlavě do prdele, to ti herci nemaj z čeho žít, nebo jsou tak hrabiví? No nic, závěrem - Pane Kieslowski, Vy ostudu slovanům rozhodně neděláte a my děkujeme. ()
Znáte ten pocit ,když si takhle v létě přivstanete a vyrazíte ven do přírody.Všude je klid, slunce právě vychází, nad rybníkem se snáší opar mlhy a v trávě se třpití kapky rosy. Vy chodíte v té rose bosí a přestože zem je studená, nohy vás vůbec nezebou. A v duši máte něco tak krásného, až by jste nad tím plakali. Tak takhle nějak jsem to měla při setkání s tímto filmem.…..a děkuji za ten závěr....a děkuji za ten hudební doprovod….a ……prostě děkuji. ()
"Proč lidé pláčou? Lidé pláčou z různých důvodů. Když někdo umírá, když zůstanou sami, když někdo už nemůže vydržet......Co? Život.....jak to bolí." A láska je jedna z těch, která může za určitých okolností také bolet. Velmi citlivý, dojemný a krásný příběh, kdy mně bylo na konci tak nějak divně kolem toho mého srdce. Láska předložená v trochu jiné podobě, než jsme normálně zvyklí vídat s momenty odsouzeníhodnými, abychom vzápětí tajili dech nad její vnitřní čistotou. Závěrečná scéna nemá chybu. ()
Galerie (22)
Zajímavosti (3)
- Remakem tohoto filmu je indický snímek Ek Chhotisi Love Story (2002), film sám nás zase odkazuje na Hitchcockův mysteriózní thriller Okno do dvora (1954). (džanik)
- Ačkoli film vychází z televizního Dekalogu (od r. 1989), konkrétně z epizody Dekalog VI (1989), oba příběhy mají naprosto rozdílné závěrečné pointy. V tomto filmu přijde na závěr Magda (Grażyna Szapołowska) k Tomkovi (Olaf Lubaszenko) do bytu, kde on spí s ovázanýma rukama, dívá se jeho dalekohledem a představuje si je oba u ní doma. V Dekalogu navštíví Tomka u „jeho“ přepážky na poště a ten jí řekne: „Už se na tebe nedívám.“ Závěr v tomto filmu byl takto natočen na výslovné přání producenta filmu, uvedl scenárista Krzysztof Piesiewicz. (MichalStxt)
Reklama