Režie:
Michelle SchumacherKamera:
Pete VillaniHudba:
Randle SchumacherHrají:
J.K. Simmons, Sebastian Stan, Maika Monroe, Mandy Moore, Max Greenfield, Harold Perrineau, David Koechner, David Wexler, Heather Mazur, Iain Armitage (více)Obsahy(2)
Když se Steve ocitne na úplném dně, začne přemítat o tom, co ho do této situace přivedlo. Zatímco prochází prázdným domem, vybavuje si nejdůležitější okamžiky svého života, své největší chyby i šťastnější časy... Steve je pronásledován minulostí, neboť mu každý předmět v jeho domě i každičký zvuk, který zaslechne, připomíná konkrétní okamžik z jeho života. Steve si pospojuje zásadní životní události dohromady, aby zjistil, proč skončil sám a na mizině. Když znovu prožije každou významnou vzpomínku, pochopí generační problémy, které jej držely v zajetí - stejně jako předtím jeho otce. Dokáže se přenést přes bolest a odpustit nejen ostatním, ale především sám sobě? (Cinemax)
(více)Videa (1)
Recenze (9)
Zajímavý námět si mě během těch 81 minut dokázal získat. Skoro jsem měl pocit, jak kdybych koukal na nějaký film od Linklatera. Každý tu má podstatnou roli a zatímco tu J.K. Simmons jenom blbě čumí do zrcadla, míří si na hlavu pistolí a neřekne tu skoro ani slovo, tak mu to stejně žerete, jako Sebastianovi Stanovi, který ho hraje ve zralé dospělosti a kromě té pistole dělá skoro to samé, vč. i nějaké té mluvy. Bavilo mě to, přišlo mi to nápadité a závěr mě v tomto případě příjemně překvapil. ()
Starý ožran na dne a mizine, premýšľa so svojim prepitým mozgom nad premrhanou minulosťou. Záblesky z minulosti momentov spôsobených drobnými udalosťami, majú rozbúriť emócie k vykonaniu aktu seba odsúdenia. Akési zadosťučinenie, alebo ľútosť nad vynesením vlastného rozsudku nad prepíjaním. Prepito pôsobil aj psycho alkoholický dej, ktorý bol viac menej nesúrodý, s viacerými preludmi, ktoré sa vnárali do patetického bezvýznamu, zakomplexovaného do alkoholu. Potom už viac tento alkoholický príbeh ponúknuť nemal čím. ()
Námět možná není zcela originální - sledujeme zničeného staršího muže, a skrze flashbacky sledujeme, co k jeho rozpadu vedlo. Důležité je tedy, jak se tvůrci k námětu postaví a jak ho zpracují, a právě na tom tenhle film získává body. Skrze paralely se minulost a přítomnost nápaditě propojují a nabízí zajímavé vizuály. Do toho J. K. Simmons, který je zde výborný i v němé roli, a skvělý Sebastian Stan plný charismatu jako jeho mladší já, a herecká kvalita je zaručená. Malý Iain Armitage také odvádí dobrou práci, stejně jako všichni vedlejší herci a herečky. Příběh je docela silný, i když se musím přiznat - naplno si mě získal téměř až v samotném konci. Do flashbackového vyvrcholení v restauraci jsem film viděl spíš na lepší 3 hvězdy, ale právě díky konci, který vše umně propojil (a také potitulkové scéně) se nebojím dát lehčí 4. Neplánuji se na film hned tak podívat znova, ale jako temná jednohubka je fajn. 70% ()
I´m Not Here je velice tíživé drama, které mě ale bohužel vůbec nezaujalo, a to především z důvodu zpracování celého toho příběhu, který je odvyprávěn v několika časových rovinách, což mám jinak velice, ale opravdu velice rád, zde ony dějové skoky ale působily vyloženě disfunkčním způsobem, a to především kvůli jejich vyloženě opravdu mizernému načasování, díky čemuž následně docházelo k neustálému nabourávání emočního efektu, kdy když už na mě konečně něco začalo působit, tak v ten moment hups jinam a bylo po emocích. Navíc jsem se i přes jednoduchost onoho příběhu v něm na začátku docela ztrácel, postupem to ale naštěstí do sebe začalo zapadat, nicméně až do konce jsem se stejně už nedokázal zbavit jakési zmatenosti a nezaujatosti, a to jak vůči zápletce, tak především vůči postavám, které mi též vesměs připadli nevýrazné a nezajímavé. Navíc tomu jinak chyběla i jakákoliv atmosféra, napětí, styl, celé to na mě působilo strašně kostrbatě, k tomu veškeré ty vztahy, co tu byly představeny, postrádaly jiskru, a to i díky hercům, kteří působili vážně otráveným dojmem, já prostě nevím, ale vážně mě to nebavilo. Sice tedy uznávám, že v podstatě se v jádru jednalo o opravdu silný příběh, podaný v poměrně věrohodně depresivním duchu, ale to jeho podivné rozkouskování mělo na můj výsledný dojem tak destrukční dopad, že jsem si toto drama prostě nedokázal vůbec užít a celé to šlo zkrátka úplně mimo mě. ()
Stačí zhruba osemdesiat minút na to, aby sme zachytili život jedného človeka a hlavne to, že ako sa mu pokazil život? Pravdepodobne áno a film „Nie som tu“ sa o to pokúsil. Výsledok však ani zďaleka nie je dostatočným. Jednotlivé striedanie scén medzi súčasnosťou a minulosťou nie sú vždy dobre zvládnutý. Potom tu máme samotný príbeh, kde zopár dôležitejších kúsok k jeho lepšiemu pochopeniu chýba. S hereckým výkonom ma tu spíš zaujal J. K. Simmons, ktorý dokázal, že pre dobrý performance nepotrebuje slová. Svojím telom, mimikou a slzami dokonale vyjadril to, čo bolo potrebné vyjadriť. Záver: keby tomu dali trošku viac času, tak by z toho bol oveľa zaujímavejší a údernejší snímok. Osobné hodnotenie: 69% (**) ()
Reklama