Režie:
Lisa AzuelosScénář:
Lisa AzuelosKamera:
Antoine SanierHrají:
Sveva Alviti, Vincent Perez, Riccardo Scamarcio, Niels Schneider, Nicolas Duvauchelle, Jean-Paul Rouve, Michaël Cohen, Roby Schinasi, Patrick Timsit (více)Obsahy(1)
Iolanda Gigliotti sa pod umeleckým menom Dalida stala v šesťdesiatych rokoch jednou z najväčších európskych speváckych hviezd. Nemala však šťastie na vzťahy a jej život bol komplikovaný a poznačený viacerými tragickými udalosťami. Dalida sa po každej rane osudu dokázala opäť vrátiť na výslnie, stálo ju tak však čoraz viac síl. Hoci mala milióny obdivovateľov, trpela osamelosťou a napokon svoj život tragicky ukončila vlastnou rukou. Toto je jej príbeh. (RTVS)
(více)Videa (2)
Recenze (29)
Po Edith Piaf, Sergi Gainsbourgovi a Claudu Françoisovi se konečně dostalo i na Iolandu Gigliotti, (u nás málo) známou Dalidu. Dlouho jsem se těšil na film, který by důstojně připomněl osobnost zpěvačky, která se v šedesátých letech stala na nějakou dobou nejoblíbenější zpěvačkou Francie a některé její písně třeba v jejím rodném Egyptě a jiných arabských zemích doslova zlidověly (na jméno si ne každý vzpomene, ale každý se chytne na melodii "Helwa ya baladi"). Přestože jsem věděl, že natáčení se neobejde bez "cenzury" jejího bratra, který se dodnes stará o Dalidinu pozůstalost, očekával jsem silný, invenčně pojatý film, který by zpěvačku ukázal trochu jinak, než jak je zapsaná v kolektivní paměti dnešních Francouzů - ta je přirozeně selektivní a většinou si pamatuje jen její průkopnické discohity a tragický a osamělý konec, k čemuž se někdy přidá image "gay ikony". V tomhle ohledu film mýtus nijak nezbořil. Výběr písní, uznávám, byl velmi dobrý, hudební složka perfektně doprovází vybrané momenty kariéry a života, stejně výborná je i kamera, výprava (v tomhle směru byla autenticita skoro dokonalá) a herecké výkony. Nápad začít vyprávění hned dramatickým rokem 1967 a rekonstruovat chronologii v podobě flashbacků a vzpomínek blízkých není a priori špatný. Bohužel pro člověka, který o zpěvačce nikdy neslyšel, je film až příliš rychlý, napěchovaný a zkratkovitý. Taky chápu, že je film dělaný pro široké publikum, takže se režisérka/scénáristka zaměřila hlavně na melodrama, ale výsledkem je, že jedenapůlhodinový koncentrát milostných tragédií a hudebních videoklipů o její osobnosti neřekl nic víc, než může člověk vidět v půhodinovém dokumentu v televizním stármagazínu. O jejích hereckých počátcích nezaznělo nic, léta psychoanalýzy byla zmíněna jen letmo, jakékoli politické názory byly opomenuty úplně. Sveva Alviti byla v pěveckých scénách přesvědčivá (a díky nim byly ve filmu i momenty nějaké hloubky), mimo tyto scény ale naprosto postrádala temperament skutečné Dalidy a její špatná francouzština trhala uši (Dalida měla ve skutečnosti charakteristický italský přízvuk, ale její francouzština byla plynulá a korektní, na rozdíl od filmu). Daleko víc tak zaujal výkon Riccarda Scarmacia v roli jejího bratra a manažera. Krátce řečeno: vycizelovaná, třpytivá show plná dramatických zvratů, kde září vyretušovaná Dalida, ale ztrácí se Iolanda Gigliotti. ()
Na rozdiel od väčšiny užívateľov si na Dalidu veľmi dobre spomínam. Nie preto, že mám lepšiu pamäť, ale jednoducho preto, že som v šesťdesiatych rokoch intenzívne žil populárnou hudbou a Dalida v frankofónnej oblasti dlhšiu dobu žiarila. Filmový príbeh jej života som príliš nevnímal, ale potešilo ma množstvo piesní, medzi nimi i takých, o ktorých som nevedel, že ich spievala. ()
Život Dalidy si přímo říkal o filmové zpracování a toto se vcelku i povedlo, nejen tím, že hlavní představitelka se jí podobala téměř dokonale (stejně jako podle fotografií v závěrečných titulcích se to povedlo i u dalších osobností). Jediné, co mi vadilo, bylo neustálé přeskakování z jedné časové roviny do druhé, až jsem měl občas problém se v tom zorientovat. Tohle je bohužel jakýsi podivný filmový módní trend u životopisných snímků v posledních letech, který snad zase, doufám, brzy pomine... ()
----- "Přesto jste nakonec zvolila život." ----- "Ne, to jen smrt mě nechtěla." ----- Její příběh je podmanivý až magický - jakoby byl poskládaný z písní, které dokonale souzní s jejím životem. Se životem zpěvačky, která prožila oslnivou kariéru, ale marně hledala štěstí ... snad souhrou okolností, které jí nebyly zcela nakloněny, a kterým sama opakovaně nahrávala na smeč - díky srdci, kterému neuměla poručit ... díky citům, kterým se poddávala ... díky chybám, kterých se v důsledku toho dopustila ... 4,5* ()
Miluju Dalidiny písničky a zajímalo mě, jaká vlastně byla. V tomhle filmu se to asi úplně nedozvíme, ale i tak se mi to líbilo. Ústřední herečka je fantastická a celé je to perfektně doplněno Dalidinými známými písničkami. Jo, tohle mi hodně sedlo a určitě jsem Dalidu neviděla naposledy. PS: Ještě není konec roku, ale zatím je tohle můj film roku 2017. ()
Reklama