Režie:
Jaroslav BalíkScénář:
Jan OtčenášekKamera:
Jiří MacháněHudba:
Karel MarešHrají:
Ida Rapaičová, Antonie Hegerlíková, Hana Maciuchová, Marta Vančurová, Eva Svobodová, Marie Rosůlková, Libuše Švormová, Eva Čeřovská, Libuše Geprtová (více)Obsahy(1)
Plejádu hrdinek přebývajících v provizoriu někdejších Ženských domovů spojuje jeden rys - většinou se cítí osaměle. Některé si na tento stav zvykly a rezignovaly, jiné stále věří ve šťastnější budoucnost... Režisér Jaroslav Balík, opírající se o scénář Jana Otčenáška, načrtává různorodé osobnosti odlišující se věkem i povahami, avšak výsledek příliš strhující není. Film je zbytečně zatížen upovídaností a ani vypravěčská nápaditost nepatří k silným stránkám. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (19)
Tento snímek pěkně ilustruje kvalitativní propad české filmové tvorby za normalizace. Nepochybně talentovaný režisér Jaroslav Balík, který v předcházející dekádě natočil několik mimořádně zdařilých snímků (především Romeo a Julie na konci listopadu), se s tímto pokusem o charakteristiku ženské duše probořil hluboko do padesátých let, která jsou také ve filmu s patřičným sentimentem vzpomenuta (na příkladu pamětníků Hegerlíkové a Moučky), a vzkřísil řadu přežilých (a novou filmovou vlnou po právu zavržených) „uměleckých“ stereotypů. Strašlivě nevěrohodná charakterizace postav, které se zčásti napravují, zčásti propadají do hlubin svého „rozmazleného“ zla (buržoazní emigrant Cupák), se zde spojuje s křečovitou budovatelskou obrazotvorností, manifestující zdravé dělnické jádro každého správného Čecha. Opět: tak špatný a bezbarvý film, že nedokázal vyvolat ani kouzlo nechtěného. ()
...také poučno-budovateľsko-normalizačné.Poučíme sa,že sa ľudia napriek svojmu úspechu v zahraničí vracajú,lebo im "to niečo chýba" /budúci major Zeman/, budujeme ťažký priemysel a ritom sa vzdelávame -hlavna postava.... ozaj kto dal hlavnú úlohu slovenke Ide Rapaičovej ? Nikdy sa mi nepáčila ani ako žena,ani ako herečka.Jej herný prejav brrr v tomto snímku so slovenským prízvukom....ozaj asi v rámci nejakej česko-slovenskej výmeny tam musela byť alebo ozaj neviem kvôli čomu.X-českých herečiek by to zahralo lepšie a hlavne sympatickejšie (ibaže by to mal byť niekto so slovenskými korenmi a to by sa iste dalo tiež vybrať lepšie zo slovenskej databázy herečiek).Bolo to tak blbé až si to vybojovalo u mňa jednu hviezdu práve pre to všetko. ()
...takže si to shrňme: žena je v socialistické společnosti plně emancipována, pracuje tedy jako automechanička. V roce 1969 zůstane její nápadník ve Švýcarsku a ona za ním odmítne emigrovat. Po pěti letech se vrátí a kupodivu nekončí ve vězení za nedovolené opuštění republiky. Je Vlastou odmítnut a potupně se musí vrátit do Curychu, aniž je na hranicích zatčen. Zcela chybí scéna Vlastin výslech na StB. Podepsán hlavní dramaturg Ludvík Toman... ()
Velmi typický film Jaroslava Balíka, studený a nepřesvědčivý. Jeho biografie tady na čsfd opomíjí jeho silnou normalizační roli (patřil s A. Kachlíkem a V Matějkou ke špici, pokud je mi známo - taky točil rok co rok film, což vyžadovalo být hodně dobře zapsán a taky dobře platit) a tvrdí navíc očividné nepravdy o značných úspěších jeho normalizačního období - filmy JEDEN STŘÍBRNÝ, STÍN LÉTAJÍCÍHO PTÁČKA, KONEČNÁ STANICE, 1981 žádnými úspěchy kromě socialistických festivalů neoplývaly a do kina se na ně nechodilo. . Balík nebyl tak neschopný jako Kachlík (což je zase třídu nad Traplem apod.), ale jeho filmy jsou jeden studenější než druhý a V každém pokoji žena je toho dokladem. Příběhy žen a dívek v Ženských domovech (dnes po privatizaci hotel), jsou položeny vedle sebe, nijak se podstatně nepropojují. Ida Rapaičová, která hrála již v Balíkově filmu Ta třetí zde hovoří česky s milým slovenským akcentem a řeší si citové problémy mezi parťákem v továrně ( jako vždy nesmělý Jaroslav Satoranský) a rázným manželem Vladimírem majorem zemanem Brabcem, který se vrací z práce v cizině a očekává, že se k němu IR vrátí. Jasně že vyhraje továrna a v poslední scéně objati odcházejí s francouzákem v ruce montážní halou mezi autobusy směrem ven. K tomu je přilepena jako vždy nesmělá Marta Vančurová, Hana Maciuchová nečekaně si řešící vztah s ženatým partnerem, Antonie Hegerlíková, která si nakonec podruhé vezme zemitého (jak jinak) J. Moučku, lehce (jak jinak) potrhlá Marie Rosůlková, mihne se Jana Šulcová, ale nudu všedního dne nic nikam nezvedne. Jedině kde se studený Balíkův styl spojil s námětem a hereckým výkonem v dobrý flim byli v této době Milenci v roce jedna, kde se krása, křehkost, smutek a odtažitost Marty Vančurvé přirozeně propojily s jejím filmovým osudem. Tady ovšem vítězí továrna (když vezme při společné opravě motorky na výletě Satoranský svou chlapsky umouněnou rukou neméně zaolejovanou ručku Idy Rapaičové, je to takové nefalšované dělnické vyznání lásky, kolem kterého krouží kamera nad širými lány obilí. Hrozný. ()
Velice poutavý a zajímavý příběh několika generací žen žijících na svobodárně. Každá má své tajemství, snaží se prosadit ve společnosti a jak to může dopadnout v prostředí samých žen. Zároveň režisér filmu poukazuje na to, jak tenká je nit spojující přátelství a lásku mezi dvěma lidmi stejného pohlaví. ()
Galerie (4)
Zajímavosti (1)
- Filmovanie prebiehalo v Prahe a Posázaví. (dyfur)
Reklama