Režie:
Carlos SauraKamera:
Luis CuadradoHrají:
José Luis López Vázquez, Esperanza Roy, Antonio Acebal, Eduardo Calvo, Ignacio de Paúl, Luis Peña, Geraldine Chaplin, Luis de Pablo, Lina Canalejas (více)Obsahy(1)
Antonio (José Luis López Vázquez) je velmi bohatý průmyslník, který měl autonehodu. Když přijde k sobě, je imobilní a vůbec netuší, kdo je a kolik má peněz. Antoniova ztracená paměť se stává také terčem útoků jeho chamtivých příbuzných, neboť jen on znal číslo tajného švýcarského konta, a blokuje tak rodinný kapitál. Pokusy o navrácení Antoniovy paměti jsou pak zdrojem četných tragikomických situací. (drSova)
(více)Videa (1)
Recenze (10)
Pribeh tohoto spanielskeho priemyselnika pekne ukazuje na dost chamtivu spanielsku spolocnsot. Dobre pise uzivatel Kobejn, ze u Sauru si to svoje najde aj artak - halucinacie, mozaika snov, predstav, asociacie podvedomia, relity, stieranie rozdielov sen a realita. Saura bol aj artovy velikan, tuna je pekny dokaz : 73 % ()
Nie som nadšeným prívržencom Saurovej tvorby, ale z jeho filmografie sa dajú vybrať zaujímavé snímky, ktoré stoja za pozornosť ( Anna a vlci ). V tomto prípade je úžasné sledovať vynaliezavosť chamtivých príbuzných, ktorí sa snažia dostať k peniazom rôznymi fintami. Režisér používa vlastné výrazové prostriedky a určite neprekračujú únosnosť, za ktorú by nešiel priemerný divák. Ak by však chcel niekto sledovať tento film vzhľadom k názvu z nesprávneho dôvodu, bude určite sklamaný. ()
V aranjeuzských zahradách je možné se uzdravovat, dohánět zanedbané, ale také se vžít do Clyda Griffithse (z Dreiserovy "Americké tragedie"); pro mě asi nejsilnější moment. Dalším silným momentem je skutečnost, že Antonio vidí všechny podvody, které používají jeho rodinní příslušníci (a nejen vždy ke svému vlastnímu prospěchu), ale už si to nedovede srovnat v hlavě - a hlava, to je přece jeho nejdůležitější orgán, o který celý film bojuje. Afázie je sice to nejhorší, co mohlo zrovna jeho potkat, a co ho definitivně vyřadilo z profesního života (viz schůze představenstva), ale také tím dostal novou šanci, právě z takových svazků se vymanit a začít znovu a začít jinak. Závěr filmu je na prvý pohled šokantní (tedy saurovský), z druhého pohledu však opět nabízí několik řešení a východisek... ()
Zahrada rozkoší je zjevenou alegorií s výraznými satirickými a sarkastickými sklony o struktuře španělského života jako důsledku frankistického diktátu (proto je třeba uvedený obsah brát s velkou rezervou, neboť se nejedná o chamtivé příbuzné, nýbrž o existenční potřeby). Název filmu je odvozen od proslaveného obrazu Hieronyma Bosche, jehož pozdně gotické tvoření naplno souznělo s dobovým náboženským smýšlením o didaktické funkci umění, proto Hieronymus vykresloval zejména pekelná muka hříšníků (navíc byl činný i ve Španělsku). Carlos Saura využil souvislosti s Boschem ke středověkým vsuvkám (přidal k tomu i středověké hudební rytmy Luise de Pabla), k prameništi dogmat klerofašistického režimu. Nadarmo se nevolá: "S mým tělem si dělejte co chcete, avšak moji hlavu nechte být!" Tím je srozumitelně vyjádřena neblahá zkušenost s režimem. Saura si dostatek užívá metafor: je tady generační střet jako přeměna myšlení společnosti s její nastupující generací, nebo ztráta paměti a vlády nad svým tělem jako možnost "svobodného" rozhodování. Saura víří "zapomenutými" vzpomínkami, nenaplněnými tužbami, traumaty a frustrací v osobní i v národní rovině, lidskými těly a vášněmi. A rozdává políčky v poetických barvách na všechny strany, a jeho závěr je odzbrojující. Hrdinou alegorických metafor, esteticky vymodelovaných obrazů Luise Cuadrada a španělské bytostné poezie je Antonio Cano (vynikající José Luis López Vázquez), velmi úspěšný muž s velmi rozsáhlou akutní zdravotní indispozicí s nepříznivými důsledky pro celou jeho rodinu. Přes omezující stav je však jeho jedinou touhou najít východ a cestu ven. K významným postavám patří členové jeho rodiny: gejzír impresí a vzpomínek organizující Antoniův otec Pedro (Francisco Pierrá), Antoniova situací rozpolcenější manželka Luchy (Luchy Soto), do menší či větší míry nesouhlasící a rebelující již dospělé děti Julia (Julia Peña) a Tony (Alberto Alonso). Z dalších rolí: Antoniovu matku představující herečka (Charo Soriano), teta v Antoniových toužebných vzpomínkách (Lina Canalejas), Antoniova ošetřovatelka (Mayrata O'Wisiedo), nebo Antoniova mladá milenka Nicole (Esperanza Roy). Zahrada rozkoší je sarkastickou alegorickou výstavbou, metaforicky satirickou básní, Saurovým filmovým nektarem. Vše je zde metaforou, nebo výjevem bolestivější minulosti národa, tedy opět nejde ani tak o surrealismus jako o symbolismus. Rozkošný to požitek! ()
"Pokusy o navrácení Antoniovy paměti jsou pak zdrojem četných tragikomických situací." - A kde jako ty situace byly ? Vždyť to byla slátanina na entou ... Pár scén, alespoň zpočátku působilo zajímavě, ale jak se film odvíjel dál, přestal být zajímavý, ale prakticky jen opakující se a nudný. Film jsem sice dokoukal ve zdraví, ale ten konec s mým zdravím dost zamával, takovou tečku za filmem jsem si nepředstavoval ani v céčkové parodii. 35 % ()
Galerie (8)
Photo © Tamasa Distribution
![Zahrada rozkoší - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/167/341/167341976_be80e0.jpg)
Reklama