Režie:
Jaromil JirešKamera:
Jaroslav KučeraHudba:
Zdeněk PololáníkHrají:
Miloš Kopecký, Táňa Fischerová, Ota Sklenčka, Petr Čepek, Vladimír Tesař, Milan Klásek, Jana Dítětová, Věra Kubánková, Zora Polanová, Vladimír Hlavatý (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Hrdinou českého filmu Prodloužený čas je stárnoucí profesor dějin výtvarného umění, který si uvědomuje nerovnost svého milostného vztahu k mnohem mladší ženě. Do jeho života osudově vstoupí obava z nevyléčitelné choroby – rakoviny. Pravděpodobnost blízké smrti ho vede k přehodnocení hodnot věcí a vztahů. Řeší konflikty, kterým se dříve vyhýbal, dokončí práci, kterou odkládal… Ve smutné komedii režiséra Jaromila Jireše, který se s Martou Kadlečíkovou rovněž podílel na scénáři, uvidíte v hlavní roli Miloše Kopeckého, kterému tato role byla „ušita na tělo“. Jeho herecký koncert byl oceněn na XXIII. FČSF v Praze 1985, kde získal Cenu za mužský herecký výkon. Jeho partnerkou byla půvabná a citlivá Táňa Fischerová. Příznivci českého filmu jistě ocení i herecké výkony Petra Čepka, Oty Sklenčky a Jany Dítětové. (Česká televize)
(více)Recenze (77)
Jaromil Jireš byl nepochybně velmi talentovaný režisér a jeho filmy dodnes překvapují naprosto přirozeným hereckým projevem. Tahle zdánlivá přirozenost je žel v současné české i bývalé československé filmové tvorbě jevem značně mimořádným. Zároveň se zdá být (i tady na ČSFD) pro svou režijní civilnost a neokázalost, pro komornost jeho oblíbených témat, ještě pozapomenutějším a méně připomínaným než podobně (byť existenciálněji a o něco dramatičtěji) tvořící Karel Kachyňa. Prodloužený čas je filmem na výsost komorním. "Blbá doba" osmdesátých let se v něm spíše jen mihne (nikoli ovšem nezajímavě a velmi trefně). Je to především nesmírně živá studie lidských prožitků a citů, velmi trefně, laskavě a mnohde taky nečekaně vtipně rozehrávající téma "nerovného páru", téma lásky a stáří, ale taky téma intelektuální brilance, noblesy a s roztomilou ješitností smíchané moudrosti stárnoucího profesora. Herecky mu samozřejmě kraluje Miloš Kopecký, ovšem Táňa Fischerová mu svou osvěžující přirozeností sekunduje velmi zdatně, tradičně skvělý je i Petr Čepek. Kromě mistrné režie se na vyznění filmu nepochybně podepsal i jeho scénárista Jiří Křižan (Je třeba zabít Sekala, Tichá bolest, Signum laudis , Pasáček z Doliny, Stíny horkého léta)... Celkový dojem: 80% Zajímavé komentáře: pulnicek, klúčik, borsalino, Oskar PS: Kdybych sám několik podobně okouzlujících, duchapřítomných, moudrých, etc. profesorů nepoznal osobně, asi by mi ten film zase nepřišel tak dobrý, jak se mi zdá, právě s touhle osobní zkušeností. ()
"Člověk začne chápat život teprve, když začne myslet na smrt." (J. Hubač) Tak by se do jediné věty dal lapidárně shrnout celý příběh. Hlavní hrdina, brilantně ztvárněný vynikajícím Milošem Kopeckým, začne tváří v tvář nelítostné diagnóze bilancovat svůj život a rozhodne se napravit vše, v čem, podle svého názoru, selhal, aby pak paradoxně byl nucen nést následky svých činů. "Na věci je třeba nahlížet s optimistickou skepsí". ()
Komedie? Fakt? Mně to moc komediální nepřišlo. Ale příběh je to hezký a oba hlavní představitelé hrají opravdu dobře. ()
Dramatický příběh stárnoucího profesora dějin umění, který se dozví, že má rakovinu. Pod tíhou této diagnózy se rozhoduje užít si zbytek života jak to jen jde, bez velkého domýšlení důsledků, neboť ty se ho již nebudou týkat. Ožení se se svou milenkou, řekne svému nadřízenému bez skrupulí, co si myslí o způsobu jeho výuky a vlastně začne žít typem života "po mě potopa". Obrat v diagnóze a nepotvrzení metastáz najednou obrátí jeho nedávné činy proti němu, jenže ty už není možné vzít zpět. Drama se prolíná s mírně humornými situacemi, vážnost a serióznost příběhu podtrhuje výkon Oty Sklenčky, nonašalanci výkon Miloše Kopeckého. Velmi příjemné. ()
Hluboce lidský, upřímný, laskavý, hořkosladký a pravdivý, tak asi takový je tento snímek. Kreace Miloše Kopeckého je úchvatná, on tím prostě žije a je, on nehraje. Role stárnoucího profesora mu sedla jako oblek šitý na míru. A hudba, tak krásná hudba se jen tak neslyší, tohle je výjimka. Za mě plný počet bez zaváhání. ()
„Co je to za život?“ Otázka, kterou si většina z nás položí velmi často. Ne pořád, to ne, domnívám se, že řada z nás se „naučila žít“ a život milovat. Ale okusit tvrdou realitu hrozby předčasné smrti kvůli zákeřné nemoci, to člověka teprve naučí pořádně život užívat - bohužel. Pořád se omílá dokola - žijte každý den tak, jako by měl být váš poslední - a pár lidí si myslí, že tak skutečně žijí a druzí zase, že na to mají dost času, jiné věci jsou přece přednější. Je úsměvné, že řada lidí skutečně začne žít, teprve když si opravdu uvědomí cenu života, a občas je to už hodně pozdě. Charisma Miloše Kopeckého ani v tomto filmu nezklamalo, a navíc mám velmi ráda filmy, které chytnou za srdce, jsou mi zkrátka tak nějak blízké. Až na malé nepochopení pohnutek jedné z postav k nevěře mě tento film neuvěřitelně oslovil, zřejmě i proto, že už jsem tak nějak ztratila tu sladkou nevědomost mládí a občas si hodně citelně uvědomuju, že život je jen jeden a nemá smysl ho nechat jen tak promrhat, protrápit, musí se Žít. ()
Normalizace v čiré podobě. ()
Výborně vybrané téma, skvělý Kopecký ! ()
Film o lásce, stárnutí, smrti a v neposlední řadě také o umění. Scénář Jiří Křižan, režie Jaromil Jireš, hudba Zdeněk Pololáník s použitím motivů W.A.Mozarta. Hlavní roli stárnoucího profesora dějin výtvarného umění, do jehož života vstoupí rakovina ztvárnil Miloš Kopecký a jeho o mnoho let mladší přítelkyni zahrála Táňa Fischerová. V roli primáře vystupuje Ota Sklenčka a onkologa hraje Petr Čepek. Co víc si vůbec můžeme přát?? Prodloužený čas je nádherný a lidský příběh. ()
Velmi jednoduchý (a neumělý) příběh, kterým se ješitně promenuje Miloš Kopecký. ()
Když odmyslím přístup lékařů k lidem v letech osmdesátých, socialistických (hlavně to nedělat jako v USA a Německu, říci natvrdo chudákovi pacientovi, co mu je), jedná se o pěknou psychologickou studii do duše stárnoucího gentlemana, profesofa dějin umění, jemuž se změní pohled na život po zjištění diagnózy. Faktem ale je, zda je možné v dané době takto vůbec žít a fungovat, či se jedná o přílišnou iluzi. ()
Reziser Jaromil jires /Zert/ natocil len dalsiu unylu normalizacnu konzervacku. Jo, jo - ja viem, Cepek bol skvely, no ale ale ja furt odmiietam byt namako z neho. Aj s hereckou ucastou Kopeckeho a Fiserovej je toto len zabudnutiahodna unyla normalizacna konzervacka : 30 % ()
Film pusobi moc televizne a scenar neni nicim vyjimecny, tempo je velmi pomale. Milos Kopecky, na kterem film stoji, si sve odehral, na me to je ale moc typove vyhraneny herec. ()
Film napsaný na tělo Miloše Kopeckého. Užívá svého typického humoru ala doktor Štrosmajer, pokud divákovi tento styl sedí, film si opravdu užije. Téma je sice vážné (boj s rakovinou), ale film vážný moc není, téma je zlehčeno a vyznívá optimisticky. Poselství o naději umírající poslední je v každém okénku filmového pásu. Vztah stárnoucího muže s mladou ženou (Táňa Fischerová) je také poměrně zábavný a poučný. Vadila mi jistá strojenost děje, ale to je u filmů z tohoto období dost běžné. 70% ()
Veselý příběh, pojednávající primárně o neveselých věcech ... velice otevřený a empatický, byť přesvědčivě předstírá i cynismus a ironii - se skvěle napsanými dialogy, s tím nejlepším obsazením, s excelentními hereckými výkony ... a s nanejvýš roztomilou pointou. ()
Mám ho rád... Ve filmu se profesor Svozil (Miloš Kopecký) nesnáší s vedoucím katedry (Milan Klásek) spolu hráli i v divadle na Vinohradech a k nim je i vztažena tato historka. Když se Klásek v kantýně divadla ptal Kopeckého sedícího u stolku: "Mohu si k vám přisednout?" Ten odvětil "když tu můžete hrát." ()
Témata nemoci a upřímnosti za upřímnost. Hodně jednorozměrný scénář nenabízející mnoho rytmičnosti, standartní přínos Kopeckého herecké osobnosti, osvěžující Fischerová, všemu schází ještě trochu režijního důrazu na celkové vyznění, původní i nepůvodní ♫ hudba bohužel jen potvrzuje nedostatky scénáře, dobře vyzní organické začlenění děl mistrů malířství. Pro televizní formát téměř 4*, jako film necelé 3. ()
Role stárnoucího profesora dějin výtvarného umění konfrontovaného s vážným onemocněním Miloši Kopeckému skvěle sedla. Typově mi tato role připadla podobná jeho legendární roli doktora Štrosmajera. Minimálně svým smyslem pro humor. Film je celkově velmi příjemný, ač vypráví o starostech stáří, nemoci a smrti. Kopeckému ve filmu skvěle sekunduje krásná, milá a hlavně empatická Táňa Fischerová. Kromě těchto hereckých výkonů mě na filmu zaujala moc příjemná hudba Zdeňka Pololáníka, která svým charakterem (klasického stylu) hezky korespondovala s krásami řady malířských děl, na které se ve filmu pěkně koukalo. ()
Já to dokoukat nemohl, protože už jsem starý a několikrát jsem si to prožil. Proč se dívat na svůj vlastní osud hraný Milošem Kopeckým. Ale ten začátek, co jsem ustál mi připadl hrozně hloupý a Táňa Fišerová naprosto nevhodná pro tu roli. ()
Hezký a lidský příběh vypráví o milostném vztahu kunsthistorika PhDr. Karla Svozila (Miloš Kopecký) a jeho posluchačky z fakulty (Táňa Fischerová). Pomalu stárnoucí vědec - pedagog má své zvyky, nemá rád mj. zvuk vysavače, ale vztah s očividně mladší partnerkou je spořádaný, téměř všední. Idyla každodennosti je však narušena Karlovým onemocěním; diagnoza je tragická - jde o rakovinu. A tak Karel začíná bilancovat a přehodnocovat priority... Dnes již bohužel zapomínaný, a přitom velmi dobrý a kvalitní film. Kromě hereckých představitelů ústřední dvojice nelze opomenout Petra Čepka a Otu Sklenčku v rolích lékařů. ()
Reklama