Režie:
Antonín KachlíkKamera:
Ivan ŠlapetaHudba:
Karel SvobodaHrají:
Jaroslava Schallerová, Irena Švárová, Květoslava Houdlová, Josef Langmiler, Jaroslav Drbohlav, Josef A. Stehlík, Vladislav Šmíd, Helena Bendová (více)Obsahy(1)
Dívčí románek sice předstírá realitu, avšak přidržuje se osvědčených melodramatických schémat. Vypráví o děvčatech, která se seznámila při chmelové brigádě a poté usedla do téže třídy zdravotnické školy. Jenže jedna z dívek je uzavřená a vše bere vážně, zatímco druhá je lehkomyslná, s ničím se neláme hlavu... O problémech a pocitech skutečné mládeže se však téměř nic nedovíme. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (22)
,,Zvu tě! - Ale jen do vosmi kaček '' -------- Byť točeno za normalizace, jedná se spíše o poetický film o dospívání. Jistě, rok 1972 byl již z hlediska režimu pevně v rukou nového vedení KSČ. Situace se ,,normalizovala'' a čo bolo oportunistické nechť odpaďně jak řekl soudruh generální tajemník UV KSČ Husák. Jistě se dal o tomto období natočit trezorový film o bojechtivé režim podvracející mládeži atd... Upřímně si však nejsem jist, zda studentky prvního ročníku zdrávky v roce 72 více zajímal politický vývoj v republice než škola, hadry a kluci. Film je o dvou dívčinách, které se snaží zorientovat při praxích v nemocnici, navazují první nesmělé známosti s kluky z tanečních a ze špitálu...Je to vlastně rok jejich života vymezen koncem léta, chmelovou brigádou, nástupem do školy a končí s vysvědčením za první ročník.. S tímto obdobím jsou spjatá jejich zklamání i radosti. Přiznám se, že film jsem shlédl hlavně díky Jarce Schallerové, kterou už od Valérie můžu všemi deseti :-). Je to neskutečná baba. připočteme-li módu sedmdesátých let, kdy minišaty a dokonce stejnokroje sestřiček ve špitálech končili těsně pod zadečky, srdce nejednoho příznivce Jarky zaplesá !!! Škoda, že s kariérou filmové herečky skončila. Ztracený holky se pohodově dají vidět a oproti jiným brutkám té doby se divák snadno ztotožní i s myšlením mladé hrdinky... Tři poháry se šlehačkou. * * * ()
Poetické drama ze života dospívajících dívek nepůsobilo na mě až na pár scén nijak výrazněji ani poeticky, ani dramaticky a prošlo trochu mimo mě bez většího zásahu. I přes nadčasové téma a jednou velmi silnou dějovou linku s matkou hlavní hrdinky mě to jako celek moc neoslovilo. Od Antonína Kachlíka jsem naposled před půl rokem viděl o rok mladší film Jezdec formule risk a jedinou věcí, která mě na něm nadchla, byla hudba Karla Svobody. V případě filmu My, ztacený holky mám to úplně stejně, Svobodova hudba dokáže v pravou chvíli připoutat k dění a navodit ty správné emoce i tam, kde se všechno ostatní nezáživně topí v hlubokém průměru. Pro mě je to film, který rozhodně nemá čím urazit, ale mimo zmíněnou hudbu + ještě pohlednou a přirozenou Jarku Schallerovou ani čím výrazněji utkvět v paměti. [55%] ()
Ani nehodlám hodnotit děj tohoto filmu. Jsem diskvalifikován již svým pohlavím, takže to hodnocení děje přenechám spanilomyslným divačkám. Snad z hranic žánru dívčího románku trochu ten film vybočuje tím prostředím nemocnice, kde jsou pohledné hrdinky, jejichž život se jinak točí kol prožívání svých zamilování, konfrontovány s cestou veškerého těla. Ale jako krmivo pro mou nostalgii je to skvělý materiál. Stačí jen ta okouzlující Valérie, která pomalu nezmizí ze záběru. A tehdejší dívčí móda – dlouhé vlasy, krátké sukně, dlouhé nohy – na mne působí dodnes. ()
Ty texty distributora by se tu měly zakázat. To je zase blábol jak noha. Celý ten film je přece o tom, že jedna je mrcha a druhá je hodná a naivní. Co víc lze taky o holkách v pubertě rozebírat? To jsou jediné problémy a pocity skutečné mládeže. S tím si bez problémů v tomto snímku vystačíme. Je to dobrý film, v němž se ta hodnější naučí roztřídit si známé podle spolehlivosti a nenechat se využít kdejakou potvorou. Má to pěkný otevřený konec. 80% ()
Mně se film líbil moc, je krásně pohodový, příjemný, přitom nepostrádá hloubku. Takovýhle film by už dnes taky nikdo nenatočil. to Jacinda: A mně je zas moc líto, že právě v oné době nežiju. Vše bylo pohodovější, slovo "hektické" nebylo ve slovníku, silnice nebyly přeplněné auty, lidé k sobě byli slušnější, nic nebylo super, hyper, ultra a mega, ale normální a obyčejné - ale zato opravdové a lidské. A móda? Ta byla super. ()
Reklama