Režie:
Carlos SauraKamera:
Luis CuadradoHrají:
José Luis López Vázquez, Lina Canalejas, Fernando Delgado, Pedro Sempson, María de la Riva, Marisa Porcel, Antonio Canal, Pedrín Fernández (více)Obsahy(1)
Dějové schéma tohoto Saurova psychologického filmu je prosté a mnohokrát v literatuře i filmu použité: muž středního věku se po letech vrací do rodného kraje, setkává se se známými lidmi a místy a tato setkání v něm vyvolávají vzpomínky a představy. Složitý je však vnitřní smysl filmu, související s jeho výstavbou, založenou na principu neustálého prolínání dvou časových rovin. Originalita Saurova řešení spočívá v tom, že podoba hrdiny se při návratech do minulosti nemění, což vede k dvojznačnosti situací a umožňuje nezvyklé propojení obou časových linií. Film znamenal v kontextu španělské kinematografie významný převrat, a to pro svou otevřenost, s jakou se dotýká dlouho tabuizovaného tématu občanské války 1936 -1939. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (11)
Saura mne poprvé poněkud zrozpačitěl. Z filmů, které jsem od něj viděla, poprvé zobrazuje hrdinu, který je slabý. Nostalgie je krásná, ale pokud je jen útěkem, tak je něco špatně. Luis se utíká do vzpomínek na prázdniny strávené u příbuzných, ale když k němu minulost vztáhne ruce s prosbou o pomoc, práskne do bot s až nehezkou rychlostí. Nevěřila bych, že nápad ponechat stárnoucího hrdinu i v roli chlapce může obstát bez toho, aby byl směšný, ale José Luis López Vázquez to zvládá naprosto s přehledem, bez jakéhokoli pitvoření, někdy jen pouhou změnou pohledu. ()
Spanielska obcianska vojna podana talentovanym Saurom. Uz len za prelinanie sa dvoch casovych rovin dam silne 4 hviezdy. No takto : ja nie som vystudovany filmovy teoretik, nestudoval som filmovu teoriu. Ne, nevystudoval som Filozoficku fakultu Univerzity Karlovy v Prahe /tam je filmovych katedier na mraky/, ne - nie som docent ani profesor na nejakej filmovej katedre. Len viem, co tam bolo a co nebolo a ze som casto od toho nedokazal odtrhnut oci. Tak ako u Tarkovskeho, toto same sa mi stalo i u rezisera Carlosa Sauru. 82 % ()
Byl rok 95 a já pravidelně sledoval pondělní filmový klub...Saurův portrét přišel hned po jeho mistrovi Bunuelovi...a tento film byl dalším skvělým zážitkem...neuvěřitelně nostalgická vzpomínka na neexistující čas a bytí, které už není...minulost neexistuje...přítomnost neexistuje...a ani budoucnost neexistuje...vše je jen subjektivní projekce...nikdy nic nebylo není a nebude...ani tento film už neexistuje... ()
V některých zemích (Německo za Hitlera, Čechy za komunistů aj.) byli duševně nemocní, vlastně spíše duševně jiní, považováni za vřed "normální" společnosti a zasouváni do ústraní nebo přímo exterminováni. Jinde (v oblasti latinské kultury) však byli považováni skoro za světce (třeba jako bláznivá Bernadetta). A Carlos Sauara, ve své snaze "vyžrat" ostatním režisérům zásadní filmová témata, si toho nemohl nepovšimnout. Jeho řešení je navíc myšlenkové košaté a odvážné, i když přísně v mezích slušnosti (všechno, včetně fantasmatických vzpomínek - ostatně Luizova /vynikající José Luis López Vázquez/ reakce na totemové předměty a místa je okouzlující). Pozn.: Do minulosti se můžeme kdykoli vracet; nikoli však na vlastní přání a nikoli v tehdejší podobě, neboť fyzické nezbytně umírá s každou sekundou. ()
Velmi silno pripominajuce iny Saurov film Stary dom uprostred Madrid. Cely dej je pretkany nostalgiou a nedopovedanym. Nemam pocit, ze by sa chcel reziser s divakom hrat. Akoby si pribeh rozpraval sam pre seba a divakovi don len dovolil nahliadnut. Ostane len zvlastne smutok z toho, ako to vsetko mohlo byt a nie je. ()
Galerie (25)
Photo © Elías Querejeta Producciones Cinematográficas
![Sestřenice Angelika - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/040/846/40846415_9909f7.jpg)
Reklama