VOD (1)
Obsahy(1)
Paul-Andre je šarmantní a trochu nesmělý milionář v nejlepších letech. Má všechno, po čem touží, kromě jedné maličkosti. Vlastní rodiny. Rozhodne se proto získat ji, ať to stojí cokoli. Náhodou potká Violette, energickou svobodnou matku dvou dětí, která sa musí pořádně ohánět, aby uživila svojí rodinu a udržela si střechu nad hlavou. Paul-Andre se nad ní slituje a dá jí návrh, který se jen těžko odmítá. Zaplatí všechny její dluhy za podmínky, že si bude moct její rodinu pronajmout. Milionář se tak ocitá v domě plném chaosu, dětí a každodenní reality. Přežije to? (Mirius FD)
(více)Videa (2)
Recenze (23)
Komedie, která jede s bídou na půl plynu, protože nemá ujasněné psychologické profily svých hrdinů. Tudíž se nikdy nedostane daleko - vždycky se rozjede nějakým směrem (jedno, jakým), vzápětí tam hodí zpátečku a změní trasu ... jakoby bez ustání hledala, kudy k cíli. Ani chemie mezi ústřední dvojicí nefunguje, výsledek tudíž silně kulhá na obě nohy ... 2,5* ()
Jéé, a já si naivně myslel, že když je film prezentován jako komedie tak že bude vtipný. A on i vtipný je, dohromady tak možná i celých pět minut. To mi přijde na komedii docela málo, i když pravda, znám více amerických filmů, které jsou delší a ještě méně vtipné a také jsou to komedie. Tady je ale škoda, že romance se stala důležitější. ()
Mám trošku rozpolcený dojem z filmu - jakoby se nemohl rozhodnout, zda chce být bláznivou komedií nebo teen romancí a dost mě přechod mezi scénami rušil od celkového sledování. Dada fórky rodičů byly úžasné (Scéna s kalhotami byla jedna z nejvtipnějších scén roku), ale střídali se stále s vážnější vyprávěcí linkou. Každopádně ale určitě příjemně strávených 96 minut v kině. ()
Má to šmrnc, vtip i nápad. Jenomže pouze úvodní půlhodinu. Poté se námět vyčerpá, začne se přešlapovat na místě a dochází zbytečně brzo k překlopení v (ne)prospěch romantické linie v tisíckrát viděné variaci "kterak si nesourodé duo k sobě nachází cestu navzdory okolnostem i předsudkům", kde jedno několik desetiletí ohrané klišé stíhá druhé. Což by nemuselo být nutně špatně, kdyby to mezi nimi aspoň trochu jiskřilo a kdyby to nebylo to samé co režisérova Láska s vůní čokolády. Akorát tentokrát v mnohem, ale mnohem, horším balení. ()
Tehdy 37 letá Virginie Efira - již lehce uvadající, byť stále přitažlivá milfka - je zde naprosto úžasná a především kvůli ní ten film stojí za vidění. Ona jako by si vyloženě vybírala role žen, které se zamilují do kuriózních protějšků (trpaslík, muž s Aspergerovým syndromem...), z nichž se podivínský milionář ještě jeví jako relativně nejvíc "normální" varianta (byť filmový Paul-André Delalande oplývá celou řadou skutečně výstředních rysů - nemá rád hezké počasí ani svou matku, je posedlý úklidem, a fascinuje ho představa konce světa). Její postava, Violette Mandini, je navíc v celém filmu asi nejvíc životná a uvěřitelná - kvůli zadluženosti neváhá krást v obchodě, otevřeně přiznává, že jí coby matce samoživitelce chybí sex, a ráda vykrajuje ze zeleniny roztomile kýčovité objekty. Postavy dětí zde jsou vykresleny vyloženě jen pár lehkými tahy, a pokud jde o hlavní postavu milionáře (v hereckém podání toho chlapíka s nezapamatovatelným jménem, kterého si pamatuji z diváckého hitu Zbrusu Nový zákon, natočeného ve stejném roce), s tím jsem měl největší problém, protože jeho postava je velmi nevěrohodná (a jen občas tam problesknou náznaky větší životnosti, jako když například označí Violettiny chudé příbuzné za "povaleče"), podobně jako celá ta nesmyslná zápletka o pronajaté rodině. Zdůvodnění jeho bohatství je zde podáno jednou větou (vyvíjel software, přesytil se a vše prodal, bez bližšího určení, co je tím "vše" míněno, kromě zmínky o jakémsi maskotovi), podobně jako vysvětlení jeho motivace pronajmout si cizí rodinu (neměl dosud čas založit si vlastní) - obzvlášť v tomto bodě mi ten scénář přijde hodně stupidní, protože i superbohatí a přepracovaní lidé "stíhají" vstoupit do manželství a mít děti - ty jsou v tomto filmu prezentovány jako největší štěstí a smysl života, proti kterému se staví nesmyslná kumulace drahých věcí (když Paul-André od pronajaté rodiny na čas odejde, jeho sluha mu navrhuje pro povyražení zakoupit si letadlo či balón). Když si však člověk odmyslí to, jak je celá ta výchozí situace nepravděpodobná, lze si ten film celkem bezproblémově užít, protože to ve výsledku není nic jiného, než klasický romantický příběh o tom, jak si k sobě dva rozdílné protějšky našly nakonec cestu, s morálním poselstvím o důležitosti rodiny navrch - potažmo lze na ten příběh i nahlížet jako na klasickou pohádku o tom, jak si chudá ženuška nabrnkla bohatého prince na bílém koni, byť oceňuji, že Violette zde není vylíčena jako zlatokopka, a scenárista si neusnadňuje práci tím, že by peníze Paula-Andrého řešily ve filmu všechny problémy, protože si to ve filmu výslovně zakáže, a tak například místo aby se všichni vozili v jeho limuzíně Maybach 62 [V240] s vlastním řidičem, usedá celá rodina do Violettina stařičkého Citroënu Visa - na podobných detailech je ostatně ve filmu vystavěna většina komiky a za mě to funguje, ti Francouzi tohle prostě umí a skvěle jsem se u toho pobavil. Konec je sice dokonale předvídatelný, ale přesto jsem za něj byl rád, protože jiný závěr by se ani k takovému filmu nehodil a zkazil by tu celkovou pohodovou atmosféru, kterou je ten film prostoupený. Když to šlo v kinech, nějak mě to minulo, ale o to víc jsem za objev toho filmu rád, a hodně mě potěšil. Pro frankofilní diváky či fandy Virginie Efiry je tato komedie sázkou na jistotu. () (méně) (více)