Philip K. Dick's Electric Dreams
Režie:
Julian JarroldScénář:
Matthew GrahamKamera:
Felix WiedemannHudba:
Ólafur ArnaldsHrají:
Richard Madden, Holliday Grainger, Noma Dumezweni, Richard McCabe, Tony Way, Paul Ritter, Nick Davison, Sarah Sharman, Remmie MilnerRecenze (9)
Britskí tvorcovia idú na to zhusta a nečaká nás žiadne elegantné sci-fi potešenie, ale riadna dávka dystopickej depresie a temnoty. Z príbehu sa zrejme dalo vyťažiť viac, ale asi bolo potrebné sa aj do istej miery držať poviedky. Pričom z priebehu deja aj jeho vyústenia sála ešte väčšia depresia spojená s možno ešte omnoho temnejšími zajtrajškami. Uvidíme, ako sú podchytené adaptácie ďalších poviedok, či sa pôjde v rovnakom duchu, alebo nás čaká stále niečo odlišné. VIDENÉ ZNOVA 7/23 tesne po opätovnom prečítaní poviedky. Atmosféra a duch zdrojového materiálu je zanechaný, avšak adaptácia došla väčších zmien, dokonca tí dobrí sú zlí a naopak. V podstate sa tu išlo na vec podobne ako v Minority Report. Podstatné je, že to funguje aj samostatne a zároveň je počas sledovania veľmi zábavné priebežné porovnávanie s poviedkou. ()
Svět špinavý, tvrdý, plný lidí bojujících o své místo v něm. Svět kde lidstvo platí za chyby, které udélalo. Důsledky experimentů, pokroku, který se vymkl kontrole. Ať už to jsou androidi, lidé s různými schopnostmi, či honba za nesmrtelností, Dick do svých příběhů vždycky dostal temnotu, smutek, tíhu bytí...a to vše naložil postavám, kterým čtenář přál aby uspěly a svůj kus štěstí našly. Ta špinavá, ale lidská poetika Dickovi tvorby v této epizodě je. Ale k dokonalosti tam přece jen něco chybí. Oceňuji ale závěr, který mi rozhodování o počtu hvězd dost usnadnil. ()
Ostrý kritik může namítnout, že se tu opakují mnohé motivy z Blade Runnera a bude mít pravdu. Přesto, jako milovník PK Dicka, jsem byl nadšený. Krásná kamera, dobré herecké výkony. Líbilo se mi, že povídku nechali v universu autora. To znamená je to jakoby budoucnost, ale ve světě bez mobilů se starými auty a psacími stroji. Jsem rád, že se to nesnažili adaptovat pro dnešní dobu. Jsem téměř maximálně spokojen. Plný počet nedávám jen proto, že to taková 50 minutová Black Mirror verze Blade Runnera. ()
Zde došlo k zajímavému paradoxu,co se týče významu a překladu pův.názvu vs.děj povídky. Takže...povídka se sice jmenuje jako adaptace,ale nejsou v ní masky,které zabraňují telepatům,číst myšlenky,ale čelenky. Proto je cz překlad ve formě-Čelenkář,což dává smysl,ale z hlediska překladu to je špatně,protože hood znamená kápi,masku či pláštěnku. A tady autoři adaptace,chytře přispůsobili scénář názvu,jak povídky, tak tohoto dílu. Je to možná prkotinka,ale pro mě důležitá.:) No a k ději samému- moc mě zaujala představitelka telepatky Honor,kterážto tvoří s agentem Rossem,téměř Bladerunnerovský pár. Konec není sice (ostatně jako v drtivé většině),dle povídky,ale přesto jest svým způsobem,typicky Dickovský. A to není málo. Byl jsem velmi potěšen. I přes ty velké změny. ()
Hood Maker patří z hlediska obsahu i formy k Dickovým náročnějším povídkám, takže obyčejný divák tento svěží mix blade-runnerovského Black Mirror s letmým dotekem Tarkovského estetična jednoduše nepobere. Tvůrci se navíc pokouší zadaptovat Dickův svět v obdivuhodných metadetailech, o čemž svědčí i casting bipolárních kvalit, který symbolicky odráží pro Dickovu tvorbu tak charakteristický konflikt. Na jedné straně divákovi učaruje éterická Holliday Grainger se svým jedinečným introspektivním herectvím, na té druhé mu naopak doslova roztrhá uši nelibozvučný skotský akcent Richarda Maddena. Jakožto zdejší hororový expert kvituji existenci seriálu Philip K. Dick's Electric Dreams s velkým nadšením, čímž se mimo jiné potvrzuje zdánlivě kacířská hypotéza o tom, že se velekvalitní projekty mohou svátečně zrodit i mimo královský filmový žánr. ()
Reklama