Obsahy(1)
Rok 1882, éra Meidži. Mladý Sugata Sanshiro přichází do školy bojového umění judo. Stává se silným, avšak tvrdohlavým studentem mistra Yanoa a brzy se zúčastní turnaje mezi policií a dalšími školami. Prvotina japonského režiséra Akiry Kurosawy. (KrystofD)
Recenze (16)
Mladík Chee prichádza do školy karate, aby sa stal nasledovníkom jedného z majstrov. Mladícka nerozvážnosť a neskôr i láska a neľútostné súperenie škôl karate komplikujú jeho životnú cestu... Film "Veľká legenda Judo" v mnohom naznačuje režisérove umelecké smerovanie. Na jednej strane vychádza z bohatej minulosti "krajiny vychádzajúceho slnka", jeho tradícií a zvykov, čo využil neskôr pri svojich "samurajských filmoch". Na strane druhej neúprosne kritizuje sociálne pomery i ľudské vzťahy novodobého Japonska. Film je po obsahovej i vizuálnej stránke vydarenou prvotinou Akiru Kurosawu. ()
Sugata Sanširo trpí bohužel tolika nedostatky (z nichž nejmarkantnější je velice ledabyle vyprávěný příběh), že i přes několik pozoruhodných momentů (např. Sanširův souboj s mistrem Muraiem), se jedná o dosti podprůměrný film. Nevidím důvod, proč dávat vysoké hodnocení jen k vůli tomu, že na režisérské stoličce seděl Kurosawa. Spíše naopak. - - - * a 1/2 ()
V zásade je to film, ktorý je predzvesťou väčších vecí. Príbeh možno jednoduchý, ale to nevadí. Na dobu svojho vzniku je to ale veľmi dobre remeselne zvládnuté. Netreba si ale namýšľať, že sa jedná o nedobrý film. Kurosawa už tu ( aj na poli scenáristickom) ukazoval výraznú snahu o hľadaní nejakej styčnej myšlienky. Príbeh síce je o bojovníkoch... A ťažko by sme tam hľadali filozofiu čo zmení život. Ale tá myšlienka o dobre a hľadaní hodnoty u jednotlivca tu je. A bude sa objavovať aj v ďalších jeho dielach. Režijné nápady typu - cez stratenú topánku sledujeme plynutie času, sú už potom len chuťovky. A Takaši Šimura ako jeden z dvorných Kurosawových hercov poteší. Po pozretí prvej časti zvyšujem o 1*. Tie filmy so sebou krásne komunikujú. A tak som sa rozhodol ich brať ako jeden samostatný film. ()
Velká legenda Judo je hraný debut nejznámějšího japonského filmového režiséra, který si zaslouží střízlivější hodnocení pravověrným fanouškům slavného tvůrce navzdory. Velká legenda Judo má mnohé nedostatky a samotná stavba příběhu úpí bolestí na vrávoravě chatrných dřevěných špalcích nezkušenosti. Idealismus přesvědčení připouští výraz naivity, duševní poselství se i přes dramatickou polohu neprodere dostatečně přesvědčivě na osvětlené prostranství, patos je vlasteneckou fanfárou správného uvědomění. Velká legenda Judo prokazuje poetický talent starojaponské kaligrafické kompozici a obrazům se vdechuje záměr duše. Pokouší se termín symbolismu, oživuje se obřadní cudností romantického vzplanutí, buduje se pomník národní ušlechtilosti. Nacionalismus se nezlobí, hrdost, či nadřazenost? Obojí. Hlavní postavou národní chlouby je Sanširo Sugata (sympatický Susumu Fudžita), dobromyslný a silou obdařený prosťáček. Psychologie dramatu se nešikovně pokouší uchopit jednotlivce, aby s ním slavila schopnost zprostředkovaného prožitku při střetech různého určení. Judo je pokrok vývoje džiu-džitsu a legenda hledá své správné životní místo a učí se způsoby. Hlavní ženskou postavou je Sajo Murai (Jukiko Todoroki), křehká a oddaná dcera mistra džiu-džitsu. Nesmělé první kroky pohádky lásky a lehké zmatení mysli na trase otec-nápadník-láska. Důležitou postavou je Gennosuke Higaki (zajímavý Rjúnosuke Cukigata), Sanširův sebevědomý sok na poli sportovním, společenském i mileneckém. Žárlivost je umocněna během událostí a vše spěje ke konečnému rozhodnutí. K výraznějším postavám patří Šōgorō Jano (příjemný Dendžiró Ókóči), Sanširův moudrý učitel, snažící se svého žáka dovést k hlubokému zamyšlení. A také Hansuke Murai (zajímavý Takaši Šimura), otec Sajo a vedoucí mistr konkurenční školy džiu-džitsu. Ješitnost pozvedává ducha k poslednímu jeho vzepětí a přijmutí životní výzvy. Z dalších rolí: ctihodný policejní šéf a organizátor soupeření Mičicune Mišima (Ičiró Sugai), ctižádostivý mistr džiu-džitsu Saburō Kodama (Jošio Kosugi), či Sanširovu houževnatou vytrvalost povzbuzující starý buddhistický mnich (Kokuten Kôdô). Kurosawově prvotině Velká legenda Judo lze vytknout mnoho, zaujmou patetické tahy štětce a působivé modelování obrazů. ()
Kurosawa se dá už ve své prvotině jednoznačně poznat, třeba až lyrickými náladotvornými záběry počasí reflektujícími rozpoložení postav. Také nikam nepospíchá, což může být v nepříliš dějovém snímku o bojovém umění a turnaji škol napováženou. Samotné judo pak nepatří zrovna k efektním stylům, poskakování v klinči po dódžó a přepálené přehazování oponentů na metry daleko před užaslými diváky mi v těch pár krátkých zápasech připadly přinejlepším kuriózní. ()
Reklama