Režie:
Karel LamačKamera:
Friedl Behn-GrundHudba:
Robert StolzHrají:
Jan Kiepura, Theo Lingen, Lien Deyers, Rudolf Platte, Fritz Imhoff, Margarete Kupfer, Hans Hermann Schaufuss, Paul Bildt, Heinz Salfner, Adele Sandrock (více)Obsahy(1)
Tenorista Jan Morena byl sice slavný pěvec, ale neměl nikdy klid a jeho sláva ho pronásledovala ať utekl, kam chtěl. I v jídelním voze ho poznaly jeho ctitelky a jedna z nich - slečna Kamila - požádala svého otce, pana velkoobchodníka s okurkami Weismaiera, aby se Morenou k vůli ní seznámil. - Morenův manager Hinz měl na nádraží, kde čekal na Morenu, prazvláštní setkání: vrazil do jakéhosi mladého muže, příručího z lahůdkářského závodu, který byl podoben Morenovi jako by mu z oka vypadl! Vtom však již přijel Morena a prohlásil, že sice v divadle vystoupí, ale pak že chce mít pokoj. A Hinz právě slíbil, že se Morena dostaví na večírek ke kněžně Loridovské, kde se měl setkati s americkým novinovým králem Benfieldem! - Pravý Morena odřekl. Co teď? ... [dobový program] (oficiální text distributora)
(více)Recenze (2)
„Když se člověk nevyspí, musí se najíst.“ Prakticky neznámý německý film českého režiséra Karla Lamače má velmi milý příběh, ač předvídatelný a překombinovaný jako všechny v té době. Přináší divákům jemnou reflexi snobství i buranství, ale především ukázku toho, jak (pěkně) se k sobě lidé už nikdy nebudou chovat. Osobně jsem byla nejvíc unešená z kostýmů. Příručí v uzenářství nosil bílý plášť, motýlka a perfektní účes, dcera obchodníka s okurkami bezvadně sladěné modely, vestičky a velké mašle. Nádhera! Všichni (tři) hlavní hrdinové hrají tak kouzelně, že mi kupodivu ani nevadila němčina, kterou mluví. Navzdory roku výroby má film spád, trochu se vleče jen ve zpívaných pasážích. Ovšem závěrečný duet Jana Morena se sebou samým nemá chybu :) Ústřední píseň filmu: http://www.youtube.com/watch?v=KGlpSz9nI2M&feature=related ()
Roztomilý Lamačův hudební film ušitý přímo na tělo tenoristovi Janu Kiepurovi. Tento zpěvný polský ideál nezklamal ani v náročné dvojroli a své role nejen uzpíval, ale i uhrál, což nebývalo ve 30. letech až tak samozřejmé. Vysloveně mne překvapilo jeho komediální nadání. Moderní písně jsou dílem osvědčeného Roberta Stolze, kterého si pochvalovala i Jarmila Novotná. Lamačův přístup ke klasické látce plné záměn je zde krásně čitelný, nechybí čistě filmový humor, zajímavé triky a respekt k jevištnímu kumštu. Takto umožnil Kiepurovi zazářit v nejlepších sekvencích z Verdiho Rigolleta i opery von Flotowa Martha. Lamač měl mnoho zkušeností s profesionálními zpěváky, jiná hvězda jeho filmů, Mártha Eggerthová, se v roce 1936 dokonce za Kiepuru provdala. Ke zdejšímu komentáři bych dodala tolik, že neznámý film je to pouze u nás, v Německu normálně vyšel na DVD. ()
Galerie (24)
Zajímavosti (2)
- Francouzská verze tohoto filmu J'aime toutes les femmes (1935) byla shodou okolností poslední francouzskou verzí, kterou režíroval Karel Lamač. Poslední dvojjazyčnou produkcí pak byla česká a německá jazyková verze Důvodu k rozvodu / Der Scheidungsgrund (1937). (NinadeL)
- Film byl natočen ve dvou verzích, a to v německé a francouzské. (ČSFD)
Reklama