Režie:
Jan HřebejkScénář:
Miro ŠifraKamera:
Martin ŠáchaHudba:
Ivan AcherHrají:
Ondřej Sokol, David Novotný, Martin Hofmann, Roman Polák, Petra Hřebíčková, Martin Pechlát, Ján Bavala, Přemysl Bureš, Kryštof Bartoš, Oskar Hes, Ján Sedal (více)Epizody(4)
-
Prokurátor (E01)
-
Komu se dá věřit? (E02)
-
Ivana (E03)
-
Děs (E04)
Obsahy(1)
Čtyřdílný seriál odkrývá kriminální pozadí podivného příběhu organizovaného zločinu v porevolučním Československu. Komu lze vůbec ještě věřit? Československo v roce 1992 - teprve nedávno padl komunistický režim a sovětská okupační armáda se ve spěchu po železnici stahuje zpět do východní Evropy. Vagony odjíždějící ze země jsou napěchovány zbraněmi, náhradními díly, municí a dalšími cennými věcmi. Dva mladí studenti, testující nový železniční sledovací systém, zjišťují, že některé sovětské vagony se cestou na východ v evidenci nepochopitelně ztrácejí. Oba muži se rozhodnou přijít problému na kloub. O několik dní později je jeden z nich nalezen mrtvý a druhý je pravděpodobně na útěku. Nadpraporčík Roman Rédl se s týmem vyšetřovatelů snaží přijít na to, co bylo důvodem k vraždě a kam až sahají nitky zločinu, který možná překračuje hranice Československa až někam daleko na východ. (Česká televize)
(více)Videa (1)
Recenze (189)
"Včera večer těsně předtím, než jsem k Vám přijel, se v sobě trošku pošťourala jehlicí a tvůj budoucí mladej to, jak říká tady Jirka, úplně nedal." Drsný to bylo, napínavý taky, poučný rozhodně a reálný? Já teda úplně nevím, ale začátkem devadesátek bylo možný všechno, protože bordel byl všude a ve všem. A ten bordel byl solidně organizovanej. Svazky STB tehdy odešly komínem, takže hoď vázacím aktem, kdo jsi bez viny. Mně se hodně líbilo, že konečně někdo ukázal, jak estébáci v klidu převzali moc a dál nám tu řádí jako finanční magnáti, politici a taky BISáci. O tom se zatím veřejně moc nemluvilo, protože to jsou jasný dezinformace. A dvojice rafanů Karel s Jirkou byla dokonalá. Zábavní a přitom takový svině. Scény s nimi jsem si užíval a o "drsnejch" podmínkách pobytu generála Ference v base jsem se snad ani nechtěl dozvědět. ()
Hřebejk po dlouhé době skvělý. Atmosféra raně devadesátková, že jste i u tý televize rádi, že jste v tu dobu řešili svačinu na základce a výběr kroužků na odpoledne. Sokol je tak krásně teplej (ve skutečnosti), že mu to tady sedlo náramně. Hofmann je až parodický, chtělo to trochu ubrat, Novotný ultra hnusák, jehož konci zatleská i zavilý pacifista. Sex appeal tomu dodává Petra H, možná měla dostat ještě větší prostor. Některé postavy jsou skvostně obsazené, neokoukaní herci, jimž jejich role věříte (Roman Polák, Přemysl Bureš). ()
Dokonalá odpověď Hřebejka na kritiku Učitelky. Seriál, kde se postavy nedělí jen na bezpáteřní slabochy a čestné sympaťáky, a který nemá jednoduchý soud ani pro svoji dobu. Ukazuje i diletantství, které v 90. letech vyplave, když se přetrhne, byť špatná, tradice. Podnětů k přemýšlení se mu ale daří dát mnohem víc. Dobře napsané, dobře zrežírované, dobře zahrané, drhne to jen v detailech - nejlepší letošní český seriál. ()
Hřebejk jak kulhá v kino tvorbě, tak exceluje v té televizní. Nejlépe zpracovaná divoká devadesátá léta. Po slabším rozjezdu perfektní mix detektivky, gangsterky a špionážního (estébáckého) dramatu. Jedno z mála počinů české tvorby, které je drsné a „opravdové“, oproti trapným pokusům s nevyužitým potenciálem – Gangste Ka, Příběh kmotra, Sametoví vrazi. Vše podrženo naprosto excelentními hereckými výkony Hofmanna, Poláka a Novotného. 4,5* ()
Galerie (111)
Zajímavosti (24)
- V čase 1:04:59 Ivanka (Petra Hřebíčková) mluví o sjezdu na 50. km dálnice D5, ale ten se otvíral až v říjnu 1993. V následující scéně v pozadí po dálnici projede dnes běžné nákladní auto (i když auto s plachtou by asi nejelo vysokou rychlostí po rozestavěné dálnici). (Xmaster00111)
- Scénář napsal absolvent FAMU Miro Šifra jako svoji diplomovou práci. [Zdroj: Novinky.cz] (Duoscop)
- V záběrech na nymburském ranžíru svítí šedé autovozy, které se používají pro současnou produkci. V jednom záběru jsou vidět i naložené současnými Škodovkami. Správně měl být ranžír plný cihlově červených vozů, se kterými tam párkrát projeli před kamerou. (lukas.kohout)
Televizní Rédl a Bez vědomí a kinosálová Amnestie jsou společně ideálním, byť těžko stravitelným menu k hořkým česko-slovenským oslavám polistopadového takzvaného nástupu demokracie, vlády práva a vítězství pravdy a lásky nad cynismem a penězi. *** Přesný rámovací komentář Radek99, tak si ušetřím práci. *** A k výtkám, jež v komentářích tu a tam padaly – já ani při nejlepší vůli nenacházím, co vytknout. Kvituji, že to nemá být příjemná a odsýpající podívaná, je to (mně velice sympaticky) divácky nevděčné už tím, kdo je hlavní hrdina, na kolik způsobů už je tou dobou vnitřně podlomený, jak svou dávnou tragickou minulostí a přímo románovou (čti romantickou) „vinou“ na smrti svého milence, tak nynějším skrýváním milostných preferencí, a celkovou bezvýchodnou rozháraností mezi defétismem, rezignací na naději a bytostnou neschopností přiznat systémovému zlu jeho absolutní nelidskost, zvrácenost a bezbřehý pragmatismus a zároveň si ve stejném světě dál hledat cestu, jak smysluplně žít. Což jednak znamená, že se osobně angažuje o to vehementněji, oč méně chce chápat rozměry a kvalitu zla, proti němuž bojuje, a má neadekvátní očekávání od druhých na temné i světlé straně Síly, čímž se stává nebezpečným všem, na jejichž stranu se postaví... A jednak to z něj dělá nadčasově archetypální křehkou postavu, je jako porcelánová figurka z řecké tragédie, která si svou nevyhnutelnou zkázu ve zdejším světě nese napsanou přímo ve vlastním genomu. A slouží mu jedině ke cti, že to nakonec pochopí – a vyřeší. Důvody k sebevraždě jakožto poslednímu možnému východisku snad ještě nebyly v žádném příběhu tak průzračné, pádné a ušlechtilé. Člověku se přímo uleví spolu s ním, a je to hodně divný pocit. A jednoznačně soudím, že v podání Ondřeje Sokola byl tenhle charakterní, utahaný a opotřebovaný sebeštvanec naprosto famózní. *** Nepřipadá mi ani, že by ve scénáři či jeho ztvárnění bylo cokoli přitaženého za vlasy, naopak jsem úplně ponořená oceňovala, v jak realistickém nepříjemném tempu, upachtěnosti, nevábnosti, ne-vznešenosti, eskalaci, specifických koloritech a soubězích okolností a překážek je vyobrazena každodenní praxe a obstarávání tolika typově různých postav a jak přirozeně je ta společensky výmluvná skládanka křížících se záměrů a souborů hodnot v jednom brilantně vyhmátnutém dobovém námětu a na něm hodinářsky jemně naroubovaném nadčasovém dramatickém příběhu pospojována. Scénář mi po několika úvahách připadá naprosto vynikající, mistrně komplexní a logicky i pocitově bezchybný – až mi nad tou precizností a záběrem zůstává rozum stát. *** Pachuť výpovědi přetrvává nesmírně silná. Rédl není zapomenutelná kriminálka, Rédl je transformační vryp do kolektivního i individuálního vědomí, napořád. *** Jako bonus odemykám výživný informační text o postavě generála Lorence, dost možná nejmocnějšího, nejinteligentnějšího (z mocných), a tedy nejnebezpečnějšího muže Československa: https://denikn.cz/208482/svedomi-posledniho-sefa-stb-netrapi-lituji-spis-toho-co-jsem-neudelal-rika-alojz-lorenc/?cst=07638600c03d562fb8be31b5e9e9c78e9b4eaef3 *~ () (méně) (více)