Režie:
Josef MachKamera:
Josef StřechaHudba:
Josef StelibskýHrají:
Jaroslav Marvan, František Filipovský, Eduard Linkers, Jana Dítětová, Stanislav Neumann, Ota Motyčka, Jaroslav Seník, Robert Vrchota, Josef Kotapiš (více)Obsahy(1)
Martin Plechatý a Petr Nový brázdí se svými tramvajemi okupovanou Prahu. Doba je těžká a přežít leckdy není jednoduché - zvlášť když se člověk ve snaze pomoci ohrožené (a půvabné) sousedce zaplete s esesákem, praští ho po hlavě a zabije. Tak si alespoň situaci vysvětlili oba kamarádi, když se jejich protivník svalil na zem. Co si teď počít s tělem? Začíná nekonečná anabáze, v níž se uplatní i dětský kočárek... (oficiální text distributora)
(více)Recenze (86)
Je jisté, že česká kinematografie nemá moc filmů v komediálním žánru s kontextem nacistické okupace. Josef Mach natočil vzhledem k roku vzniku výrazně humornou vizi války, kdy příběh zapadá do obecné nálady okupované Prahy, ale vše je příliš přehrávané a utahané. Gagy jsou takové nijaké a groteska je to spíše podprůměrná bez překvapujících momentů. ()
Tato komedie zaujme především svojí hitlerovskou karikaturou. Je nebezpečná i neschopná zároveň. A kolikrát se, navíc v tak brzké době po válce, udělala československá válečná komedie? Celá ta nevraživost k německému národu se převtělila do roztomilé i hrůzu nahánějící karikaturní postavy českého Němce. Svým hravým nadhledem stále přináší postavička i samotný film rozpustilou a povznášející náladu. Hlavní jsou dvě postavy dobrosrdečných a roztržitých tramvajáků. Martin Plechatý (příjemný Jaroslav Marvan) je ten vůdčí s invenční snahou o vyřešení všech nahromaděných patálií, které přišli nenadále a příliš blízko k nim. Petr Nový (sympatický František Filipovský) je ten vedený, který s nevolí a z donucení nechtěného přikládá ruce k dílu. Hvězdou filmu je ovšem četař SA Fritz Heinecke (skvělý Eduard Linkers) v jedné z nejpřesvědčivějších karikatur československé filmové historie. V jeho osobě se skrývají všechny negativní vlastnosti, včetně neschopnosti. všech přisluhovačů protektorátního režimu. To on vzbuzuje největší strach, to on marnotratně využívá svého výsostného postavení, to on je tou nejnebezpečnější překážkou na cestě tramvajáků za vlastní záchranou. Pije, jódluje, rozkazuje, zneužívá a mstí se. Hlavní ženskou postavou je sousedka tramvajáků Věra Budínová (zajímavá Jana Dítětová), u které nastal počátek strastiplné odysey, problémů a bláznivého karnevalu. Z dalších rolí: další soused, ustrašený popleta a kontrabasista orchestru Jan Koula (dobrý Stanislav Neumann), všímavý recepční hotelu Avion (Ota Motyčka), bojující vlastenec a Věřin snoubenec Ing. Karel Bureš (Robert Vrchota), vynalézavý dirigent orchestru (Eman Fiala), nešťastný a dobrácký strážník (J. O. Martin), či další představitelé německé moci (Josef Kotapiš a Richard Záhorský). Se vzletným odlehčením se tu utahuje z německých okupantů i opatrných a bojácných porobených. Má to tempo, vtip, rozpustilost a energii. Laskavé a nebojácné. ()
Za komedii tenhle film nepovažuji, spíš jsem cítil lehkou nevolnost a těžší trapnost. Dívat se, jak se Marvanovi a Filipovskému stále ne a nedaří zabít "SA mana" (podobnou nesmrtelnost a zarputilost jsem viděl tak maximálně u sovětských partyzánů, ale ani oni by myslím nebyli schopní se držet ocasu letadla jako Linkers), jak v podstatě každý Čech byl odbojář, neb nikdo ty dva neudal a každý jim naopak pomáhal, dokonce i ustrašený Neumann schovává doma pušku, jak jsou lidi zalezlí, ale sotva se rozšíří fáma, že "to prasklo", ženou se na ulici mlátit Němce... to mi nějak moc směšné nepřipadá. Snímek má jediné štěstí, že byl natočen v r. 1947, takže dost dobře nemohu pronést znechucený projev, jak těm dnešním režisérům není nic svaté a že každý, kdo válku prožil, by jim dal jednu pořádnou do zubů. Projev, že je vůči válečné generaci nehezké, když se autoři vyznačují zvláštní útlocitností vůči Němcům, protože hned na začátku při pronásledování sice vybuchují granáty a létají kulky, ale přesto ani jeden nacista nepřijde k úhoně, a jak relativizují zlo, protože Linkersův nacista má úžasný smysl pro humor, zejména na začátku ve scéně s Dítětovou, připomíná v ní gesty i slovním projevem Járu Kohouta. PS: Překvapilo mě, že i Angličané používali Šturmoviky... ()
Dva roky po válce jsme u nás natočili velice povedenou a bláznivou komedii, které není nic svaté. Jenž si dělá prdel SAmanů, gestapácí jsou u ní totálně vypatlaní a my Češy ukázaní v pravém světle. Pár hrdinů proti své vůly a spousta zbabělců- scéna v divadle kde se roznese fáma UŽ TO VYPUKLO, UŽ MAŽOU SAMANY.... o nás řekne víc než tisíc slov. Vřele doporučuji a doufám, že tuto komedii budou reprízovat častěji. ()
Bláznivá až groteskní komedie o válce. V dobovým tisku se rozčilovali, že je neetické dělat si srandu z něčeho, co maj ještě všichni v živej paměti. Něco na tom bude, kdyby dneska někdo natočil taškařici o 11 září, asi by se taky kde kdo rozčiloval. Dneska to ale už je jedno, zbyla pouze průměrně vtipná a chvílema trochu těžkopádná komedie. ()
Galerie (33)
Zajímavosti (11)
- Původně měl místo Františka Filipovského hrát roli tramvajáka Ladislav Pešek. Z časových důvodů však roli musel odmítnout. A tak umělecký poradce filmu Jaromír Pleskot přišel s nápadem obsadit Františka Filipovského. (krib)
- Ve 42. minutě je nápis Rauchen verboten, představující zákaz kouření, zanesen pěnou z hasícího přístroje. Hned v dalším záběru však nápis nic nezakrývá a je vidět celý. (Terva)
- Jiří Sovák vzpomínal na své nefilmové seznámení s režisérem, který jej poprvé postavil před kameru: "Byl poslední rok války. Nálet na Prahu. Vřítil jsem se do jednoho domu v Jungmannově ulici - a aby nebylo tak smutno a těsno, začal jsem vyděšenejm lidem ve sklepě povídat vtip. Anekdotu o Hitlerovi... Už to nebylo tak velký hrdinství, konec fírera se neodvratně blížil. Ten fór byl o Hitlerově holiči, který se na chvíli zamyslel a v zamyšlení oholil Adolfovi polovinu knírku. Jen jsem vtip začal vyprávět, přitočil se ke mně jeden z dočasných obyvatel krytu, vzal si mě stranou a povídá mi: 'Vážený pane, já vás chci pouze upozornit, že je tady s náma řada lidí, které neznám - a neznám ani vás. Ale když mermomocí chcete tu anekdotu dovyprávět, tak ji řekněte jenom mně!' Tak jsem mu ji řekl. Zasmáli jsme se oba - a k tomu jsme učinili bontonu zadost, takže jsme se představili. Tak věru neformálně jsem poznal Josefa Macha, tehdy nadějného filmaře a pak známého režiséra. Nebylo divu, že se bál - právě za fór na Hitlera mu za okupace zastřehli jednoho z příbuzných. Mach mě vlastně ochránil a taky mi nabídl vůbec první filmovou roli, malou roličku hotelového detektiva ve filmu Nikdo nic neví. Tu a tam jsem se prošel po plátně, nic víc, ale začátek filmové práce to přece jen byl. A taky z Machovy strany charita, vrátil jsem se totiž z vojny a neměl jsem práci ani prachy." (NIRO)
Reklama