Režie:
Paul MazurskyKamera:
Fred MurphyHudba:
Marc ShaimanHrají:
Bette Midler, Woody Allen, Bill Irwin, Paul Mazursky, Fabio, Anne Lockhart, Marc Shaiman, Joan Delaney, Tichina Arnold, Rob Moretti, Stuart H. Pappé (více)Obsahy(1)
Manželé Nick a Debbie Fiferovi pošlou děti na lyžařský výlet a mají před sebou celý den jen pro sebe. Je šestnácté výročí jejich svatby a oni začnou oslavovat nákupem dárků ve velkém obchodním centru. Právě vrcholí předvánoční nákupní horečka a Fiferovi se prodírají davy lidí. Uprostřed všeho toho rumraje a veselých vánočních melodií si Nick najde chvíli na důvěrný rozhovor... a řekně Debbii, že jí byl půl roku nevěrný s jakousi pětadvacetiletou dívkou. Tím se naplno projeví krize, ve které oba manželé dosud žili. Jen díky shodě okolností si oba všechno vyříkají, usmíří se a v místním kině se dokonce pomilují. Jenže tím jejich svérázné drama nekončí: Debbie má pro Nicka také jedno přiznání...
Komedie o peripetiích jednoho obyčejného manželského páru je dílem režiséra Paula Mazurského. V originále se film jmenuje Scény z obchoďáku, což je ironická parafráze slavného filmu Ingmara Bergmana Scény z manželského života. Snímek se stal příležitostí pro herecký koncert Bette Midlerové a Woodyho Allena, jenž se jen sporadicky objevuje ve filmech jiných režisérů. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (22)
Takový normální Woody, že vám ani nepřijde, že tentokrát nerežíroval. I když kdoví, jestli v tom taky neměl prsty. Souhlasím s Enšpíglem, že i tahle kulometná palba (mimochodem, zažil jsem opravdu poctivé titulky, kromě doslovných přepisů rozhovoru těch dvou jsou tam ještě vypsána slova všech písní, znějících na pozadí) začne být postupně nudná. Bude to znít tentokrát nepatřičně, ale zkracoval bych. Takové počasí bych chtěl na Vánoce začít. Legrační (a zároveň smutné) je, že všechno, co se ve filmu objevuje, už dorazilo i k "nám"- stačí se před Štědrým dnem projet kolem Vaňkovky. A kdo v roce 1994 znal sushi nebo multiplex? ()
Natočit film v obchoďáku nebyla vůbec špatná volba. Výborně jsem se u toho bavil. Ze začátku hodně, později film zvolnil tempo a už to taková zábava nebyla. Jakoby scénárista na nás vychrlil všechny dobré "scénky" hned na začátku a pak nevěděl co dál. Ale rozhodně jsem se nenudil - hodně dobrá komedie.... ()
Přinejlepším k pousmání... Woody Allen v cizích projektech mi vůbec nevadí, naopak, uměřená volba takových děl většinou přinesla originální zážitek. Konkrétní dobu či styl, v nichž by se excentrik třeba necítil úplně svůj, sedíc na obou židlích, nechal zrežírovat povolanějším; nezastupitelnou figuru však se všemi „dispozicemi“ propůjčil (viz. Na titulní straně). Jenže tento film jednoduše dělá věc přesně opačnou. Připomíná nevydařený klon Allenových osvědčených metod. Komplet, od režie až po užitou hudbu. Třeba jazz plní převážně funkci podkresu (nepočítám početné vystupující a jejich růzorodou muziku v průběhu), jenže není náladotvorný a schází mu větší zdůvodnění pro vybraný záběr. Neúnavný Allen ze sebe tahá často křečovité narážky, jimž chybí větší kousavost (čest výjimkám → ovšem ve filmu, kde se neustále mluví, půl tucet pousmání neuspokojí). O to originálnější je prostředí a situace postav. Otec Allen sdílí lože (doslova) nikoli se zadumanou intelektuálkou, ale seberealizující matrónou (výborně zvolená Bette Midler) a významnou část filmu zachovává jednotu místa a času. Sloganovité větičky o narativní struktuře si nechme od cesty, jen je zajímavé, jak moc postava Allena působí jako ve vlastním převráceném světě. Je to on, jen je všechno jinak. Celý zbytek stále se obměňujíích situací v obchodním domě pak může být pro schopného sociologa hezkým oříškem na sychravý večer. Najde několik trefných narážek a plytký humor mu v rozboru vadit nebude. P.S. - aby bylo jasné, oba herci si výborně rozumí a jsou rovnocenní po všech stránkách, v tom vůbec není potíž... ()
Režijní filmografii Woodyho Allena odříkám odzadu dopředu i odpředu dozadu, a tak mi zatrnulo, když jsem se dozvěděl, že ve filmovém klubu na ČT2 v rámci pondělků s Woodym Allenem poběží jakási "Taková normální láska". Okamžitě jsem si ověřil, že nic takového geniální newyorský neurotik nenatočil, nýbrž v tom pouze hrál. A i kdybych si to nepřečetl, poznal bych to. I těm nejhorším Allenovým filmům totiž nechybí pointa, což se Mazurskému docela nepovedlo. Ale jinak to není úplně špatné. Hlavní herecké duo je převýborné, ale hlavně se mi líbilo to, že se příběh odehrává téměř celý ve velkém obchoďáku.. Kde jinde na konci 20. století řešit své nejniternější problémy? ()
Koukla jsem se na další film, na kterém se nějak podílel Woody Allen, a to opět v rámci filmového klubu na ČT. Bylo každopádně zajímavé sledovat takto netradičně pojatý vztah a řešení vztahové krize. Postava mima film zajímavě doplnila, jakési vtípky se taky objevily. No nebudu si nic nalhávat, skvělé to nebylo, ale zase proč ne. Hezkých šedesát procent. ()
Reklama