Režie:
Rolan BykovHudba:
Sofja GubajdulinaObsahy(1)
Film o dětské šikaně. Do nového školního roku nastupuje i nová žačka, šesťačka Lena Bessoltsevá. Je vnučkou vysloužilého důstojníka, jemuž v malém městě nikdo neřekne jinak než Záplatovaný. Lenin děda je vášnivým sběratelem obrazů, jinak na nic na světě nedbá, nejméně pak na své oblečení. Leně proto spolužáci začnou říkat Hastroš, což jí kupodivu nevadí. Když jednou ve vyhrocené situaci vezme cizí vinu před celou třídou na sebe, stává se zrádkyní a veřejným nepřítelem. (dopitak)
(více)Recenze (9)
Nejzápadnější část západního Ruska, zřejmě. Protože jinak si vůbec neumím vysvětlit, že pionýři místo dumání, kolik onucí je dostatečně ochrání před zimou, řeší, na co půjdou do kina a koho dneska ve škole vyschízují. A to dokonce i v zimě! Místy hodně strojené, scény ve třídě připomínají recitační soutěže. Je to hodně divné, a o současném SSSR nám to řekne houby, protože tohle jsou buď děti městské inteligence odložené na maloměsto, anebo nechápu, kde se v období perestrojky vzalo mezi sovětským lidem tolik bohatství. Dětský film o dětech, který vůbec není pro děti. ()
ČESKOSLOVENSKÁ TELEVÍZNA PREMIÉRA: ČST 2 = 3.6.1989, réžia českého znenia (ÚPF) = JAN MORAVEC - Ďalší skvelý film zakopaný v našich archívoch. Jeho premiéra bola v ZSSR dva roky pozastavená. Do kín sa dostal až po nástupe Gorbačova k moci. (30.5.2009) ()
Koukání do bedny jsem musel (?) přerušit hned při rozhovoru Čučelky s dědou Záplaťákem a podívat se (to jsem dosud nikdy neudělal) na její základní data. Možná to bylo proto, že jí děda sliboval, že se stane krasavicí a já si myslel totéž: Kristina Orbakaite je ruská zpěvačka pop music a herečka. Její matkou je zpěvačka Alla Pugačova a otcem litevský cirkusový artista Mykolas Orbakas. A je to (pokud není příliš namalovaná) pravda. Film je sice o šikaně, ale myslím si, že to není hlavní téma (tou bych spíš viděl v dialektice třída/děda). Ostatně v šesté třídě jsem byl už mimo ni (to když spolužáci tlučou zezdola a učitelé shora). Pravdu má garmon, když tvrdí: šikanu viděl patrně každý z nás a tím se jí každý tak trochu i účastnil. Kdo zažil šikanu, zažil ji z obou stran, jako šikanovaný i jako šikanátor. Asi mé veškeré vzdělání pochází z touhy šikanovat učitele, nadřízené (nadřazené) a všemožné oficiály (ztrapňovat darebáky je rovněž běžný druh šikany, přestože k ničemu podstatnému nevede; takto byl šikanován i Hitler i Brežněv). - P.S. Díky garmonovi za úvod do hudby Sofji Gubajduliny. Dával jsem proto větší pozor na filmovou hudbu než obvykle, bez upozornění by možná zanikla v prudkosti děje. A třetí souhlas s garmonovou recenzí: Prostě dětský film, pro mě. ()
Když jsme na tomto filmu byli se základkou v kině, většina z nás to nepobrala. Svou maximální syrovostí a vyhroceností pro nás byl nestravitelný, dokonce jsem ho hodnotila jako naprosto nejhorší, co jsem kdy viděla, a nebyla jsem sama. Zpětně vnímám Hastroše naopak jako dost mimořádný snímek, který se mi, když nic jiného, intenzivně vryl do paměti. Na plný počet bych ale musela mít přece jen čerstvější vzpomínku. ()
Hlavně to má naprosto neskutečnou, neuvěřitelnou hudbu – Gubajdulina byla nevyřáděná, v plné síle a je mnohem dál, než celé to téma – organičnost, textura její hudby, nekompromisnost a k tomu to fantastické sovětské řemeslo – není to tak, že by napsala pár mňoukanců a šla dál, její žesťový pochod, který předurčuje celý film, je solidní obyčejná forma plná harmonií, a přesto je to ukázka postmoderny, kde se při správném rozvrhu aluzí hodí vyšší populár zrovna tak jako timbrová hudba. Druhá věc na tom je kamera – mistrná sovětská škola, hýbe se to, je to maximálně barevné, tančí to v tom pozdním podzimu, je to zcela v ranku filmů jako Můj přítel Ivan Lapšin anebo nejlepších Solovjovů. A pak přichází samotné téma a zpracování – zjevně velmi rezonující, podle toho, kolik to tu má přispěvatelů. Nechci hodnotit všechny jejich připomínky a poklony (byť srovnávat tenhle film se současnou západní kinematografií na podobné téma je prostě mimo z řady důvodů) – šikanu viděl patrně každý z nás a tím se jí každý tak trochu i účastnil. Mé devadesátky na základce v Braníku v Praze jsou v tomto ohledu jizvou na duši nadosmrti. Co chci hodnotit je obrovský posun od Když skončilo dětství Solovjova, kde je mládež (byť kašírovaně svobodná) maňáskovsky oddaná ideálům a autoritám směrem sem, kde se sice namašlovaní pionýři chovají pořád šablonovitě („klaďák“ chlapeček je obzvlášť nechutně vybraný), ale už se tvrdě hádají s pedagožkou a za školou obchodují se psy pro antouška a jsou ochotní kohokoliv z „party“ kdykoliv podrazit. A třetí okno: Astenický syndrom, kde je tohle téma sice jen jedním z mnoha, ale dojde na ten „průlom“, kdy se kluk s pedagogem serve a ejhle – pedagog nevyhraje. To jsou tři desetiletí sovětského vývoje nahlížení na mládež ve škole. K tomu jen dodám, že film je podobně uřvaný jako třeba Jak se točí rozmarýny – prostě dětský film. ()
Galerie (2)
![Hastroš - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/157/977/157977315_9c375b.jpg)
Zajímavosti (3)
- Film je historikmi považovaný za "pre-perestrojkový" snímok, ktorý predbehol smerovanie sovietskej kinematografie. Ukazuje život dievčaťa, ktoré sa kvôli svojej inakosti stane terčom šikany zo strany spolužiakov, ktorá ju doženie až k psychickej tyranii, šialenstvu a samovražedným sklonom. Takáto odvážna kritika sovietského systému a socialistickej spoločnosti sa objavovala až koncom 80-tych rokov, kedy naplno prepuklo obdobie perestrojky a demokratizácie. Príklady takýchto filmov sú: Malá Věra (1988), Avarija - doč menta (1989), Katala (1989), Kurýr (1986), Panenka (1988), Říkají mi Harlekýn (1988), Interdevochka (1989), Assa (1987) a ďalšie. (forneus1)
- Predstaviteľka Leny Kristina Orbakajte (nar. 1971) je dcérou v tej dobe snáď najznámejšej sovietskej speváčky Ally Pugačevy. (forneus1)
Reklama