Scénář:
Stanislav MošaHudba:
Petr UlrychHrají:
Petr Štěpán, Markéta Sedláčková, Erik Pardus, Zdeněk Junák, Eva Jelínková, Jiří Tomek, Helena Dvořáková, Petra Jungmanová, Pavel Kunert, Robert Jícha, Tomáš Sagher, Miroslava Kolářová, Ján Jackuliak (více)Obsahy(1)
Inscenace vznikla na motivy románu Ivana Olbrachta "Nikola Šuhaj loupežník". V hudební části čerpá ze slavné LP desky Petra Ulrycha (*21. 2. 1944), která vyšla v roce 1974, získala ocenění Bílá vrána časopisu Mladý svět a dala posléze i podnět k inscenaci v pražském Divadle Ateliér. Při této příležitosti mimo jiné také vznikla skupina Javory. I v inscenaci Městského divadla Brno z roku 2002 hraje a zpívá rozšířená skupina Javory a vznikla pro ni navíc i další hudební čísla. Z 25 jich je v představení více než polovina nových. Petr Ulrych získal za hudbu cenu A. Radoka. Režisér a autor divadelní úpravy Stanislav Moša do inscenace zakomponoval filmové dotáčky, které skvěle fungují jako reminiscence přírodních krás, dále je nutno zmínit i působivou choreografii sborů četníků i zbojníků a výborné herecké a pěvecké výkony v čele s Petrem Štěpánem v hlavní roli. (Česká televize)
(více)Recenze (12)
Na opakování tohoto skvostu v TV jsem čekala několik let. Marně jsem se snažila uvidět naživo.Když se občas už jen sporadicky objeví v repertoáru divadla, je to beznadějně vyprodané. Už jsem to vzdala. Tak jsem ráda, že to zopakovali.Mám moc ráda obě brněnské verze příběhu Nikoly Šuhaje. Obě mají své kouzlo.Ale jaksi bližší je mi Koločava.Jednou jsem odkojená na lidových písních a to se nezapře. Musím ocenit, že Petr Štěpán, ač není profesionální zpěvák, se s rolí popasoval víc než dobře. Určité rezervy ve zpěvu pro mě dostatečně kompenzoval prožitkem. Poslední jeho solo píseň mě opravdu "dostala". A taky musím ocenit okénko židovských tanců, Opravdu kvalitní ochutnávka. ()
V šedesátých letech vznikly ve stejnou dobu dva muzikály stejného tématu. Ano, mluvím o Nikolu Šuhaji Loupežníkovi. Obě verze byli jedinečné jak pojetím příběhu, tak hlavně tím hudebním a navíc obě vznikly v Brně. První nastudování Petra Ulrycha bylo bigbítové a i deska tenkrát vydaná byla unikátní a bylo měla plno hudebních nápadů a byla jedna z nejlepších desek u nás v oné době. Později se po létech se Petr Ulrych k tématu vrátil, přidal více písní, hudbu víc zlidověl a obalil víc židovskými hudebními motivy a hudbu i víc zdřevěnil aranží hudby - cimbál, housle, basa, kytara. Na pozadí zpívá sestra Hanka Ulrychová. Petr Štěpán coby Nikola není špatný, ale Markéta Sedláčková jako Eržika není jen krásná, něžná, ale i ta, která si našla náhradu za zbojníka a člověk ji t věří. Pobaví velitel četníků Erik Pardus (hned jsem si vzpomněl i na jeho roli četníka v Četnických humoreskách). Tady se mi hrozně líbí ta interakce mezi ním, četníky, lidmi v hledišti, ale i hudebníky viz zničeho nic vyleze z role a přepne "Péťa Ulrych, to je muzikant. Napij sa. No tak. Napij sa...." Jeho části až připomínají forbíny Wericha s Voskovcem. Samozřejmě mají jiný tón, náladu i vtip. No nic, je na čase si zazpívat píseň, která až opravdu zlidověla a člověk si myslí, že je lidovka a on ji právě stvořil Petr Ulrych: "Až jednou červánky, potkáte mamičku...." ()
Představení Divadla na provázku je taková klasika, že jsem měl ze začátku problém tuhle další verzi Nikoly Šuhaje přijmout. Ale to jen na začátku. Erik Pardus perlí jak o život a ten židovský Sanhedrin v čele se Zdeňkem Junákem je dokonalý. Hudba jede po celou dobu, je velmi žánrově pestrá, musím před Ulrychovci smeknout. 75% ()
Nebýt hudby sourozenců Ulrychových je Koločava dokonalý kýč. Takový jaký v Brně umí udělat jen S.M. Vedle Balady pro banditu má jít o další muzikálovou adptaci Nikoly Šuhaje - ačkoliv se obávám, že Uhdeho adaptace je určitě mnohem lepší, mlhavější a Štědroňova hudba komplikovanější, tak to co v Koločavě má smysl je právě muzika. Další z řady inscenací, které v řečisti čistokrevného středoproudu pěkně pluje jako lísteček na splávku pod horskou studánkou... ()
Muzikál není můj oblíbený žánr, ale někdy udělám výjimku. Koločavu jsem viděla poprvé před několika lety. Balada pro banditu se mi určitě líbila víc, ale v tomto představení mě zaujal především Petr Štěpán, kterého jsem tehdy neznala. Jeho podání písně Až jednou červánky je velmi působivé. Nádherná píseň! ()
Reklama