Režie:
Václav VorlíčekKamera:
Emil SirotekHudba:
Luboš FišerHrají:
Jana Nagyová Pulm, Vladimír Menšík, Stella Zázvorková, Vladimír Dlouhý, Jiří Lábus, Dáda Patrasová, Vlastimil Brodský, Jana Brejchová, Jiří Sovák (více)Epizody(13)
-
Jak pan Majer našel zvoneček (E01)
-
Rumburakova pomsta (E02)
-
Petr a princezna (E03)
-
Jezevčík Karel Majer (E04)
-
Arabela na útěku (E05)
-
Petrovo zmizení (E06)
-
Pohádky jdou do sběru (E07)
-
Jeníček a Mařenka (E08)
-
Civilizace si žádá své (E09)
-
Rumburakova velká šance (E10)
-
Příliš mnoho generálů (E11)
-
Hrdlička zasahuje (E12)
-
Zvonečkem to začalo, zvonečkem to končí (E13)
Obsahy(1)
Někdy stačí zazvonit zvonečkem a pohádky je konec. Jenže někdy je to právě naopak... V říši lidí se setkáváme s rodinou Majerových, kde se pan Majer živí jako vypravěč pohádek na dobrou noc. Jednoho dne najde pan Majer kouzelný zvoneček, který jeho rodinu spojí s Říší pohádek, kde vládne hodný král Hyacint se dvěma dcerami - Arabelou a Xénií. Je zde i zlý kouzelník II. kategorie Rumburak, který chce celou Říši pohádek získat jen a jen pro sebe, a hodlá pro to udělat vše. Ale nebyl by to správný pohádkový seriál, aby vše dobře nedopadlo. (Česká televize)
(více)Recenze (487)
Kultovní seriál. Viděla jsem ho poprvé když mi bylo šest a od té doby ho můžu vidět kdykoliv znovu. Všechny jsme jako malé holky chtěly vypadat jako Arabela, oblékat se jako ona a vlastnit její prsten. Životní role pro Jiřího Lábuse jako čaroděje 2. kategorie Rumburaka - tu už nepřekonalo nic. Koprodukce se západoněmeckou televizí asi také způsobila to, že reálie nebyly "socialistické", ale připomínaly spíše kapitalistickou cizinu nebo spíš nějakou neurčitou jinou zemi. ()
"Arabelu" jsem milovala už odmalička. Těšila jsem se na každý díl a plakala jsem, že budu muset zase týden čekat na další. Vrchol československé seriálové a zároveň pohádkové tvorby, přehršel originálních nápadů a samozřejmě dojemný romantický příběh mezi půvabnou princeznou (i díky dabingu rozhodně srovnatelnou s Libuščinou Popelkou) a dokonale něžným hrdinou Vladimíra Dlouhého. Všichni herci na jedničku, prsteny na jedničku s hvězdičkou (na výstavě seriálových kostýmů jsem si před lety prostě musela tu repliku koupit). Láska na celý život. ()
Pro mě srdeční záležitost, přináší mi krásné vzpomínky z dětství, kdy se celá rodina sešla u televize a čtyři generace se dívaly na Arabelu. Už jen pro to si toto dílo zaslouží uznání. A kdybych měla kouzelný prsten, tak ho s chutí obtočím kolem prstu s přáním, abych se mohla vrátit do dětství a všechno to znovu zažít. ()
Pohádky se musejí odehrávat neustále znova (tedy vždy) a to tak, jak jsou v tomto světě vyprávěny. Na tomto mythologickém podkladě je skvěle vybudována základní zápletka (v obou „říších“), dojem podpořen všemi klady macourkovské komiky a výstavby, přičemž jejich nedostatky se zde rozpouštějí (což se žel nedaří v Létajícím Čestmírovi či v macourkovských velkofilmech). Nad to všichni ti miláčkové národa přistoupili k tomuto dílu opravdu chvályhodně, což nebývá pravidlem (rovněž Zázvorková v pohodě; nicméně mezi těmi, jimž lze sotva vůbec něco vytknout, jsou především obě děti). V první půli seriálu jednomu ani nepřijde, že se vše vlastně odehrává na klasických záměnách postav (změna podoby), přechodech mezi světy, primitivní stigmatizaci těch, kdo jsou konfrontováni se „zázračnem“, jako bláznů určených k hospitalizaci, a na zvratech v držbě kouzelných prstenů, jejichž momentální držitel je pánem veškeré situace. Teprve v dalších fázích začíná převládat dojem komična (resp. citovna) za každou cenu, nejedna epizoda vyznívá samoúčelně. Postavy jsou často hnedle hotovy se situací, např. v nejlepší pohodě záhy poté, co se ocitly v propasti úplného zoufalství. Zvláště některé scény jsou v tomto ohledu hodně odfláknuty (třeba už Arabelin útěk z Rumburakova hradu). (Hoffmanovi – Polákovi Návštěvníci takto vyznívají, i přes nepřetržitou řadu dílčích wtf v jednání postav, mnohem věrohodněji.) Ošemetné je celkové pojetí ženských postav: Mařenka si neusále chce hrát na manžele, snoubence apod., čímž Honzík ostentativně opovrhuje (safari), v čemž se zcela shoduje s původním Petrovým postojem k této otázce (technicky založený). Arabela sice ženichy nehoní, ale výslovně tématizuje jakousi pravou lásku a zabouchne se do prvního chasníka, kterého potká. Xéniina špatná povaha je exponována právě na tom, že se chce vdát zištně (a naopak její manžel je pojat jako pravý milovník – ovšem k Růžence). Tento obraz korunuje slečna Millerová, která nemyslí na nic jiného než na vdavky. Takže krom ctihodných matek (královna a paní Majerová) je jedinou ženskou postavou, kterou neurčuje její vztah ke vdavkám, Rumburakova pomocnice – čarodějnice. Máme tu tedy všehovšudy tři klasické základní archetypy ženy (milenka, matka, čarodějka), přičemž typ „milenka“ je široce rozprostřen na spojovací linii „nezadaná vyhlížející ženicha“, což je trochu trapné. Dále stojí za povšimnutí společenský a civilizační obraz: Poměry v našem světě vyznívají docela důvěrně socialisticky, nicméně jsou jednak přeplněny buržoazními přežitky, jednak jsou v každém detailu řešeny jako nějaká fiktivní země (zda to byl záměr tvůrců, požadavek cenzorů, nebo spíš ohled na koprodukční záp. Němce, je vedlejší; jedinou nedůsledností jsou pražské espézetky). Je ovšem kladen důraz na vědecký materialismus (a to zvl. i v postavě Petra), který zde sice v posledku jakoby prohrává, ale to je přece možné jen v pohádce, jak ví každý divák. Jak ale vyhodnotit novinové titulky? Titulní stranu Expresu s nápisem „Žijeme v pohádce???“, pod nímž lze vidět článek „Plnění hospodářského plánu“ a něco „…v senoseči“, Husákův cenzor dost podcenil. V dalším vydání vidíme snímek diverzanta Rumburaka s titulkem „Upozornění veřejnosti“. Obecnější dosah má samozřejmě Xéniino přeměňování říše pohádek dle říše lidí, čímž se původní perverze mythických konceptů dostává na novou úroveň: totální rozvrat mythického podkladu smysluplného jsoucna. Řád je přeměněn v neřád (fascinace odpadky). Každý z naznačených postupných procesů je ovšem provázen výroky na výsost aktualizačními: Nejprve král Hyacint, když přemlouvá milovanou dceru, aby se provdala za samozvaného zachránce, černokněžníka Rumburaka: „Arabelo, ty přece víš, jak mi záleží na tom, aby byl v naší říši klid a pořádek.“, jejž později vhodně „zdola“ doplňuje Petr (snoubenec téže Arabely) jako pomahač Xéniina devastačního režimu: „Pane, kdybych nemusel, tak to dělat nebudu“ (naštvaně v odpověď na výtku Vodníkovu; proč „musí“, víme: za kolaboraci má být volný pro svůj soukromý život). Nemělo by být přehlédnuto, že zatímco mythologická perverse je osnována temnými mocnostmi, devastaci provádí faktická dědička říše. Hvězdičku ubírám za výše naznačené sice dílčí, leč masivní nedostatky. Jinak výborný. "Továrnu, kde se takhle vaří, bych nechal vyhodit do povětří." () (méně) (více)
Kdo by nechtěl mít kouzelný prsten a občas si s ním jen tak otočit a splnit si nějaký to přání. České ručičky dříve uměli dělat opravdu fantastické pohádky. A tento seriálový hit obdivuji. Pohádková země a svět lidí, kolem kterých se odehrávají všechny příběhy. Největším nepřátelem pro celé království se stal Rumburak, jenž chce ovládnout celou pohádkovou říši a vládnout jí. A o tom jestli vyhraje dobro nad zlem není až takový pochyb, ale k štěstí vede hodně dlouhá cesta. / Viděné epizody *13.dílů / Zhlédnuté vše ( Hodnocení: 10/10 ) ()
Galerie (484)
Zajímavosti (80)
- Oddávající úředník pojmenoval nevěstu v závěrečné epizodě jako Arabelu Hyacintovou. (Kulmon)
- Pes hrající v tomto seriálu při natáčení scény velké hostiny neustále strhával ubrusy ze stolu i s jídlem a žral pracovníky nachystané pohoštění, a tak rekvizitáři museli po několika nepovedených záběrech nakonec udělat hostinu z věcí, které psovi nechutnaly. Například šlehačka na dortech byla z pěny na holení. (Lynette)
- Václav Vorlíček a Miloš Macourek o mnoho let později pro časopis Premiere vzpomínali (těžko říct, komu z nich slova patří - a do jaké míry jsou mystifikační): "Když se po tolika filmových princeznách a královnách, princich a večernicích objevil v Praze německý koproducent z Kolína a chtěl seriál s další princeznou v hlavní roli, měli jsme té dámy už předem plné zuby. A tak jsme se chudince Arabele soustavně mstili prostřednictvím zloducha Rumburaka. Toho jsme si naopak zamilovali. Čím zlotřilejší kousky Arabele prováděl, tím spokojeněji jsme si mnuli ruce. Ale představte si naše překvapení, když průzkum zjistil, že Rumburak není jen miláčkem nás dvou, ale i valné většiny publika." (NIRO)
Reklama