Režie:
Eldar Alexandrovič RjazanovKamera:
Vadim AlisovObsahy(1)
Problém, jak provdat krásnou dceru (Larisa Guzeeva) bez věna, řeší zchudlá šlechtična na ruském maloměstě devatenáctého století. Zvlášť když je dívka beznadějně zamilovaná do okouzlujícího staršího bohéma (Nikita Michalkov)… V dnes již kultovní adaptaci Ostrovského sociálně-kritické hry „Bez věna“ nabízí režisér Rjazanov neuvěřitelný koktejl zpívané poezie, krutých milostných intrik, melodramatu i humoru. To vše spolu s velkolepými záběry Volhy, výbornými hereckými výkony a Nikitou Michalkovem, tančícím a zpívajícím za doprovodu cikánského souboru, film proměnilo v divácký hit sovětských kin. (pm)
(více)Recenze (20)
Přesný Rjazanov, vynikající herci, dokonalé schéma. Film ke kterému je obtížné něco osobitého říct, film který se musí vidět, a kdo pochopí, pochopí, kdo nepochopí, nebylo mu dáno. - A taky povinný studijní materiál pro všechny, kteří nerozumí, ale chtěli by pochopit, co všechno se skrývá ve slově Rusko. --- A Larisa Dmitrijevna? Věčný archetyp mladé ženy, snící po vyjimečném životě ve světě, který však má oči stále otevřené. ()
"Snad pochopíte, že člověk, který má svázané nohy a ruce může tak podlehnout citům, že zapomene na všechno na světě, zapomene na život, který ho tíží, zapomene na pouta, která ho svazují. Ale pak přijde vystřízlivění a chladný rozum mu říká, že všechna ta pouta prostě nelze přetrhnout." ()
Hned na začátku je třeba napsat, že film fascinuje svou sladěnou náladovou romancí, jež od prvních záběrů se vůbec nemění a vlastně si zvláštní atmosféru udržuje film po celou dobu. Režisér filmu E. A. Rjazanov oslavuje filmem i ráz krás Volhy. ()
Velmi pěkný film, který jsem zhlédl s nemalou chutí. Příjemně ho oživuje několik krásných písní a skvělé herecké výkony - ten film vůbec nezestárl a vidět ho je čistá radost i po více než 30 letech od jeho natočení. Larisa Guzejeva je vyloženě kouzelná, a z Nikity Michalkova charisma přímo stříká - vyloženě se v něm koupete, zalykáte se jím, podmaňuje si vás. Jaký mondénní seladon, jaký elegantní a protřelý švihák! Velká škoda, že film končí tak, jak končí - ale to by nebyli Rusové, aby neměli v této látce patent na smutné konce :) Aby však nedošlo k mýlce, film je to i velmi vtipný, a o humorné situace v něm není nouze. (Nejen) všem fandům ruských filmů lze Krutou romanci jen doporučit - film plný velkých emocí, po němž se v srdci rozleje příjemně posmutnělá melancholie (a chuť viděho ho znovu a znovu...). ()
Veľmi silný zážitok o úplne bezhraničnej láske ženy - tak typické pre ruské hrdinky (a tak často končiace tragicky!) Už dávno sa mi nezdal názov filmu taký výstižný ako práve tento. Naozaj krutá romanca. Vášeň a city môžu byť za niektorých okolností nepriateľmi rozumu a ich víťazstvo je vlastne totálna prehra! ()
Toto drama v době svého uvedení rozpoutalo bouřlivou diskusi na téma literárních adaptací: původní Ostrovského hry se nijak věrně nedrží. Síla filmu netěží z předlohy, nýbrž Rjazanovova umu ukočírovat několik silných hereckým osobností (velmi velmi trefně vybraných a obsazených), z energického hudebního doprovodu Andreje Petrova (příjemně ovlivněného Šostakovičem) a výtečně inscenovaných mizanscén (hlavně těch s Vasiljevovým cikánským souborem). Ale především z Nikity Michalkova v roli muže, který popřením svých citů k Larise, zaprodáním lásky a zasnoubením se z ryze zištných důvodů ztratí nejenom svou nezávislost, ale především sebe sama. Bohémský rejdař Sergej Sergejevič Parátov je dokonalým prototypem mužů opojených mocí a egem, které Michalkov ztvárňoval často a rád, mužů balancujících na hranici dobra a zla, kterých lidskou a charakterovou nedostatečnost maskoval svým šarmem…Přiznávám, že když jsem film viděla v 80-tých letech prvně, byla jsem zklamaná: herec pro mne rozhodně nebyl klasicky přitažlivým milovníkem, kterými se hemží romantické filmy… Dnes v cynismu Kruté romance nacházím mnohé: drsnější Jane Austenovou, uhlazenější Nebezpečné známosti, melodrama, písničkovou romanci, navíc výbornou a nad míru vtipnou sociálně kritickou komedii. A viděla jsem ji tolikrát, že to až hraničí s nenormálností. ()
Opravdu krutý příběh s výstižným názvem podle původní divadelní hry A.N. Ostrovského "Bez věna". Postupné zabíjení dívky Larisy Dmitrijevny výše postavenými muži je tu ukázáno jako méně kruté než odstřelení revolverem...Ostrovskij byl hodně ostrý sociální kritik a navíc byl skeptický, proto není můj oblíbený autor. Ani Turgeněvovy příběhy nekončí vždy šťastně, přesto v nich něco krásného zůstává. Tady ne. ()
Nikita Michalkov tančí, zpívá a ještě přitom i dobře hraje. Přitom jde o smutnou hru podle Ostrovského, kde dívka nemá peníze a chce se vdávat, a je natolik uvědomělá, že ví, že bez věna ji nebude chtít starší bohém, kterým je právě v tomhle filmu herec Nikita Michalkov, tahoun hlavně v éře sovětské kultury, a vytahovač peněz z kapes pracujících. A za socialismu musel každý pracovat. Jinak šel za mříže! ()
Ano, podobně jako J. J. P. Oud "skláním koleno před zázrakem techniky, leč nevěřím, že parník by mohl být srovnáván s Parthenonem." Leč: Vlaštovka je neobyčejnou výjimkou: snad jí skutečně nepohybují stroje poháněné párou, ale oživuje ji var životů, emocí, které zde na sebe narážejí v divokých nesouladech. Je jakýmsi pohyblivým ostrovem, rájem předem ztraceným, protože stále unikajícím, a tedy nakonec i peklem, jehož jediného zde lze dosáhnout a z něhož se nelze vrátit. Krutá romance je lyrickou variací na Ostrovského drama. Výstižně reprezentuje duševní život postav, detailně vystylizovaných do konkrétních psychologických či sociálních typů. Je ovšem stále více písní či básní lyrickou než dramatem, což s sebou přináší i někdy až příliš neukázněné hyperboly (obzvláště ten efektní závěr, kdy se snad - mimo záběr - již již vlny Volhy chystají smýt prolitou krev...). Snad kdyby právě lyrickou melodii této romance tato krev zašpinila méně grandiózně, kdyby bída snu nakazila křídový papír příběhu plísní již na prvních stránkách, mohl bych mluvit o dokonalosti; nicméně i tak mne kolébání Volhy, tichý rytmus všech burleskních pitek, klid trýznivého smutku čekajících a štěstí dočkavších se - vše vyvedeno v barvě a laskající smysly, verš za veršem, sloku za slokou - rozjasnilo tvář. Na druhou stranu v příběhu ovšem nic k rozjasnění tváře nebylo. Závěrečnou tmu předurčuje výchozí šero. Nerozední se, a tak se barvy rozhořet nemohou. Snad tedy mé konečné okouzlení bylo jen - čímsi vnějším opojeným - povzdechem nad pomíjivou krásou umělého osvětlení. ()
Pohádkově krásná Larisa (Larisa Guzeeva), zhýralý, ale děsně šmrncovní syčák Sergej Paratov (Nikita Michalkov), spousta dalších lidiček, do toho emotivní cikánská hudba ... Romance jak má být. Láska, pohrdání, krutost, intriky, maloměšťáctví, vzrušení, slzy, všechno vrchovatou měrou. Skvělý film, který zasáhne duši. ()
Krasny vypravny film s nadhernou Larisou v hlavni roli. Myslim, ze dnes uz by byl problem natocit takovy film. Netvrdim, ze bych mel po kratkem case potrebu snimek videt znovu, ale umi pohladit divakovo oko i dusi... ()
Ruské sladkobolné romance devatenáctého století miluji. Tahle je z mých nejoblíbenějších.Ta atmosféra je nepopsatelná. Zasněná Volha, nádherná Larisa, charismatický lamač dívčích srdcí Michalkov v tom svým šarmantním býlím vohozu za doprovodu cikánské kapely s hlasem Moravce je ďábelskej a nedá se mu nepodlehnout. O lokacích, výpravě a hudbě ani nemluvím. Pro mě napořád krásnej a dojímavej zážitek. ()
Děj příběhu je zasazen do ruského maloměsta a odehrává se v 19. století. Hlavní hrdinkou je dívka Larisa, která je zchudlou šlechtičnou a se svou matkou se snaží pro sebe najít vhodného ženicha. Larisiny sestry již provdané jsou, ale kvůli současné finanční situaci nemá Larisa žádné věno. Je však velmi krásná, proto má mnoho nápadníků. Ona se ale zamiluje do Sergeje Sergejeviče, který je velmi populární, avšak ten ji brzy opouští a odjíždí řešit vlastní finanční záležitosti. Larisa se tedy rozhodne přijmout nabídku jiného muže z chudších poměrů, který je však všemi zesměšňován a ponižován a Larise tak způsobuje spíše ostudu. Larisa je i přesto rozhodnuta si ho vzít. Do toho se však ze svých cest nečekaně vrací Sergej Sergejevič a bere Larisu se svými přáteli na loď, na které stráví noc. Druhý den však Larise oznamuje, že se již zaslíbil jiné, čímž Larisu uvrhne v zoufalství. Na loď se však dostane i Larisin budoucí ženich, kterého zničená dívka odmítá. On s vidinou toho, že mu nikdy nebude patřit, uchyluje se k nejhoršímu a Larisu zastřelí. Film je vizuálně velmi pěkný a herecké výkony skutečně přesvědčivé. Velmi mě zaujal především výkon představitelky hlavní hrdinky Larisy, u které je krásně vidět proměna z klidné, vyrovnané dívky ve zničenou, životem, ale hlavně láskou ztrápenou dívku, která zastřelení svým bývalým budoucím ženichem vlastně vnímá jako vysvobození ze své současné zoufalé a neřešitelné situace. Dílo také krásně dokreslují Larisiny písně, které se celým filmem prolínají, a které vždy vypovídají o jejím současném duševním rozpoložení. ()
Kdys se panove predvadeli pred damou a vubec to neskoncilo hapyendem. ()
První třetina filmu je naprosto dokonalá. Charaktery všech postav, i těch méně podstatných, jsou tak vtipně a snadno rozvrženy, možno se divit nevinné Larise, že v prostředí obchodníků a malosti, bez jakýchkoli vyhlídek, ztratí hlavu pro rytíře na bílém koni, který se zdá být ztělesněním dívčích snů? Po zmizení Paratova snímek trochu zvolní tempo a přidá na zpěvu, ale postupně oprýskávající fasáda Michalkovova hrdiny a zužující kruhy supů létajících nad kořistí mrazí víc a víc a příběh začne podezřele temnět. Krása nikdy nezvítězí nad penězi. ()
Dalsi vytecna prace mistra romantiky Ryazanova. Velmi intenzivni emotivni vylet do rise lasky, zde ztvarneny pomoci (nakonec) dost temneho pribehu, a vytecne melodramatickym dejem podtrzenym dokonalym hereckym obsazenim. Nadherna a zcela uveritelna Larisa Guzeyeva, jako vzdy perfektni Alisa Frejdlich, bezchybny Andrej Myagkov, Nikita Michalkov nebo Alexej Petrenko a Viktor Proskurin...(a to muzske role vetsinou "ignoruji") :-) Velka krasa pro priznivce filmu o dusi... ()
Zklamání. Příliš, příliš mnoho písní, které děj jen brzdí a rozmělňují atmosféru. Když na konci vytáhne ten půlmetrový kolt, nešlo se nezasmát a celá scéna šla do kopru. Můžeme jen litovat, že Michalkov film také nerežíroval. Pro mě promarněná příležitost. V rámci žánru za 3,5. ()
Líbilo se mi jak to bylo zručně natočené, ale příběh byl otravný jak z tureckého filmu. ()
Na Krutou romanci jsem narazil čirou náhodou a když jsem zjistil, že jsem se seknul, chtěl jsem to vyhodit do koše. Nuda tomu chtěla, abych si po projekci blahopřál. Je to nádherně vystižená ruská sladkobolná duše. Mimoděk jsem si při tom vzpomněl na Čechovovu Smrt úředníka. Petrenko je jeho prototyp, aspoň v mých představách. Když říkám sladkobolná ruská duše, tak bych stejně tak mohl říci parádní thrillel v sovětském stylu. A na rozdíl od těch autentických jsem od počátku do konce věděl o čem to je a nemusel hádat, co autor (ne)chtěl říci. ()
Reklama