Režie:
Bartosz KruhlikScénář:
Bartosz KruhlikKamera:
Michał DymekHrají:
Marek Braun, Marcin Hycnar, Marcin Zarzeczny, Agnieszka Skibicka, Anna Mrozowska, Michał Pawlik, Dariusz Dłużewski, Małgorzata Witkowska, Jerzy Janeczek (více)Obsahy(1)
Univerzální příběh s parametry řecké tragédie sleduje několik hodin v životě jedné vesnice. Žena chce se dvěma dětmi opustit svého muže alkoholika, ten tomu však chce zabránit. Manžel, politik a policista, jedno místo a jedna tragická nehoda, která navždy změní osudy všech zúčastněných. Celovečerní debut polského režiséra Bartosze Kruhlika mísící drama, thriller a katastrofický film získal Cenu za nejlepší režijní debut na filmovém festivalu v Gdyni. (Febiofest)
(více)Videa (1)
Recenze (16)
Tohle je něco, co by u nás asi nevzniklo. A když tak s těžkostí a možná i určitým neprofesionalismem, takže by to diváci velmi snadno s producenty odbyli. Zde se o tom dá mluvit jen trochu. Film je to ve své podstatě jednoduchý. A to se mi líbí. Proč z toho dělat nějakou magořinu, když to jde udělat jednoduše. Ale ono to mnohdy není tak prosté. Zde máme film, který se zase odehrává skoro na jednom jediném místě, je v tom zapeklitá zápletka a člověk se nenudí. Ano, to je dost subjektivní, ale přeci. Film má i jednoduchý scénář, který má komplexní pozadí, ale zbytečně nemate, jede to přímě v pohodě a nemáte nijaký extra problém se v tom vyznat. Naopak jde i o docela originální jízdu. Hlavní věc, kterou bych snad nikdy si nemyslel, že by mi tak vadila, ale přesto vadila byl colourgrading. Já jakožto barvoslepý a já nevím, co ještě do toho kecám dost zvláštně, ale vidět film, který je přesvícený jako prase, že ani nevidíte na věci okolo je docela prasečina. Nevím, jestli v tom měl být nějaký smysl, ale z mého úhlu pohledu to spíše vypadalo až zbytečně neuvěřitelně amatérsky a vyblitě. Je to v celku škoda, protože bych nikdy neřekl, že by mi toto vadilo. Ale vadilo. Až na tolik, že bych chtěl film hodit do průměrné sekce, ale to si na jednu stranu v rámci snahy, experimentu a dobře odvedené práce nezasloužil. ()
Do těch ani ne osmdesáti minut toho talentovaný a režijně velmi schopný debutant Bartosz Kruhlik dokázal nacpat opravdu hodně - emotivní herecké výkony, hutnou atmosféru poklidné venkovské letní neděle přetnuté náhlou tragédií, řetězec vyhrocených událostí s fatálními důsledky pro postavy jednající ve stresu a pod tlakem, motiv společenské poptávky po spravedlnosti ve světě neschopných policejních autorit a bohatých gaunerů schovávajících se za politickou imunitu a vlivné konexe, i polemiku o pomíjivosti života a přístupu k žalostné události z různých perspektiv. Zprvu realistické real-time drama o zajišťování místa činu, chytře vyvedené v dlouhých procedurálních záběrech, však po čase ustoupí silně přepjatému vykonstruovanému melodramatu, v němž se postupně odkrývají netušené rodinné a milostné vazby, a které namísto emocionální supernovy končí v náručí doslovných metafor, zjednodušujících zkratek a neobratného koketování s metafyzikou. Což poněkud kazí dobrý dojem a radost z filmu, jenž jinak umí s málem předvést docela velké divadlo. ()
Přestože mám v Polsku rodinu, vím jedno, nikdy nepojedu do PL na dovolenou sám, nebo na neznámé místo, či na vesnici.... co polský film, to šílené situace, které se tam dějí. Většina jsou natočeny dle skutečných událostí, jako např. (LYNČ 2011). Policie je tam naprosto k ničemu, jak vidíme i v tomto filmu. ()
Na prostoru několika metrů vesnické silničky rozehrává Kruhlik znepokojivé drama se sebejistotou ostříleného tvůrce. Důstojný nástupce Keisloweského rozehrává hru viny a jejího přijetí. Bez potíží si umím představit, že tento film by byl součástí Dekalogu: Nezabiješ. Působivé herecké výkony, skvělý a emotivní scénář a výborně zvládnutá režie dělají z tohoto debutu mimořádné dílo hodné pozornosti všech filmových fajnšmekrů. ()
Polsko je zkrátka jinde. Další nekompromisně tvrdé, bezcitné a naprosto uzemňující drama od sousedů, které prostě ve světové filmařině nemá obdoby. Od začátku nehody přes nával kolemjdoucích až k závěru gradují emoce, roste ve vzduchu přítomná bolest a roste chuť diváka rozmlátit vše okolo něj, to vše přecházející až k emočnímu rozkladu nejen hlavních postav, ale i nás za obrazovkou. Přesně takhle si dokážu představit vyhrocený reálný průběh podobné situace a můžu říct, že Supernova ve mně zanechala emoční stopu jak už dlouho žádný film. Jen pro odolnější povahy. ()
Reklama